7 
vid' Simo, beläget vid kusten midt för Luleå, samt vid Padasjärvi, 
midt för Piteå, omkring 8 mil från kusten. 
Berberisbusken odlas också i nordligare delarna av Norge. Enligt 
P. Növik 1 kan busken hålla sig godt t. o. m. på Tromsö. 
På Island synes Berberis ej odlas, vilket kan förefalla egendom¬ 
ligt, då där utom krusbärs- och vinbärsbuskar odlas hallon, Caragana, 
Symphoricarpus, Rosa-arter, Lonicera caerulea m. fl. 2 . 
Såsom synes, bar Berberis odlats i Norrland sedan ganska lång tid 
tillbaka, och frånsett, att man nu tagit bort den utmed de norrländ¬ 
ska järnvägarna, synes den fortfarande flitigt planteras, åtminstone 
den rödbladiga varieteten, att döma av en notis i tidskriften Träd¬ 
gården 1906. Det framhålles där (sid. 16), att den bildar synner¬ 
ligen vackra häckar, är förnöjsam i avseende på jordmån samt härdig. 
Det kan emellertid med goda skäl ifrågasättas, huruvida en fortsatt 
odling och spridning av densamma i sädesodlande delar av Norrland 
ytterligare bör uppmuntras. 
Den lämnade översikten över Berberisbuskens artificiella och spon¬ 
tana utbredning i Skandinavien visar, dels att busken funnits i Norden 
åtminstone sedan början av 1600-talet, då den endast förekom i träd¬ 
gårdar, av olika skäl förordad till odling, dels att dess naturalisering 
skett relativt långsamt. 
Tvivelaktigt torde vara, om den äger förmåga att självmant sprida 
sig i övre Norrland. Den har visserligen förvildat sig i Medelpad, 
men några uppgifter om, att detta ägt rum i övre delarna av Norr¬ 
land föreligga icke. Och, såsom ovan nämndes, är man oviss, huru¬ 
vida busken ännu någonstädes är naturaliserad i Finland. Busken 
uppgives visserligen bilda mogna frukter i Piteå, men det är ej bekant, 
om den därstädes verkligen bildar mogna frön 3 4 . 
Orsakerna till Berberisbuskens långsamma spontana spridning inom 
landet torde väsentligen vara den, att bären sällan förtäras av fåglar. 
Bed an Linné framhåller (Frudus esculenti, amoenitates academicae, 
6. C XIX, 1763), att fåglarna försmå bären (»etiam aves baccas in- 
tactas relinquunt»), dock säger han, som nämnt, i Flora Suecica, att 
busken spridt sig från trädgårdar genom fåglar. A. Retzius säger ju 
också, såsom förut nämndes, att fåglarna ej göra någon »skada» på 
bären, varjämte han framhåller, att dessa på grund av sin starka 
syra få vara i fred för människor. 
Den enda svenska fågel, som i litteraturen uppgives förtära 
Berberisbären, är sidensvansen (Ampelis garrulus). Detta framhålles 
redan av Sven Nilsson ( Skandinavisk Fauna II, 2:dra uppl., 1824). 
1 P. Növik: Havedyrkningen i Norges Nordlige Egner För og Nu. Bilag til Norsk 
Havetidende 1902. 
2 Einar Helgason: Bjarkir. Reykjavik 1914. 
3 Frön från i Umeå' den 31 /i 2 1914 av fröken Ruth Boström insamlade frukter lades 
9 /i 1915 till groning härstädes efter föregående lindrig repning med sandpapper. Den 
4 febr. visade sig den första groddplantan. Senare anm. 
