8 
Emellertid yttrar Collet 1 angående sidensvansens föda följande: 
»Under sit Vinterophold i Landets sydlige Dele leve de saa godt som 
udelukkende av Rögnebaer (Sorbus aucuparia). Först naar disse ere 
forbi, fortaere de andre Bsersorter, först Crataegus, dernaest Berberis 
og Haeggebaer samt endog Nyper». 
Liknande uppgift återfinnes även i Jägerskiölds och Kolthoffs 
arbete: Nordens fåglar (2:dra uppl., 14 häftet 1914), där det om 
sidensvansen heter: »så länge rönn- och oxelbär finnas, lever siden¬ 
svansen under den kalla årstiden så godt som uteslutande av dessa. 
När nämnda föda tagit slut, förtär han frukter av slån (Prunus spi- 
nosa), hagtorn och nypon, fram på eftervintern enbär samt i nödfall 
björkskott, Berberisbär och rågbrodd, men även vintertid fångar han 
ibland insekter». 
Professor Sernander har såsom sin erfarenhet sedan flera år från 
Mälar- och Hjälmar-landskapen benäget meddelat, att »de vinter- 
ståndna fruktsamlingarna i allmänhet förbli orörda av fåglarna under 
hela den långa tid, som åtgår, till dess vinden lösgör dem. Vinden 
transporterar antagligen ej frukterna vidare långa sträckor, men fullt 
tillräckligt att inom ett mindre område kring en Berberisbuske ut- 
portionera fröna till alla punkter, där Berberis över huvud kan taga 
sig fram». Sernander har emellertid själv funnit talrika Berberis-bär 
i svalget på en sidensvans (8 dec. 1913, Uppsala) och tillika erinrat 
mig om, att, enligt Holmboe 2 , Berberis kan förekomma som epifyt 
ävensom, enl. Lindman 3 , på ruiner. Holmboe har nämligen vid Sköien 
i Vestre Aker funnit, att han »på nesten alle de gamle Asketraer 
rundt omkring i skogen indtil 30—40 m från Berberisbuskarne (på 
marken) fandt i juni 1900 en eller flere unge Berberisplantor, som 
tildels var steerkt angrebet af skaalrust af Puccinia graminis. De 
fleste träer viste tydelige maerker efter flitige besök af fugle». 
Lindman 3 omtalar, att Berberis förekommer i Visby »högst uppe 
på ruinerna med armtjocka stammar». 
Sernander har för övrigt fäst min uppmärksamhet på en uppgift 
av K. Johansson 4 , enligt vilken Berberis hör till de petrofila växter, 
»som följa strandklipporna (på Gotland), men undvika de inre delarna' 
av ön». Sernander vill tolka dessa strandklippsförekomster så, att 
de härstamma från transporter över Östersjön, således kommit med 
fåglar eller vatten, med eller utan isen som medspelande faktor. 
Berberisfrukterna skulle således någon gång kunna spridas på långa 
sträckor. Såsom belysning av huru ringa Berberisbusken för övrigt 
1 B. Collet: Mindre Meddelelser vedrörende Norges Fuglefauna i Aarene 1881— 
1892. Nyt Magazin f. Naturvidenskaberne 1893—1894, B. 35, sid. 54. 
2 Jens Holmboe: Höiere epifvtisk planteliv i Norge. Christiania Videnskabssel- 
skabs forhandl. 1904, n:r 6. 
3 C. A. M. Lindman: Kärlväxtfloran på Visby ruiner. Översikt av K. Sv. Veten¬ 
skapsakademiens förh. 1895, n:r 8. 
4 K. Johansson: Gotlands växttopografi oeli växtgeografi, K. Sv. Vet. Akad. Hand¬ 
lingar, B. 29. 1897. 
