12 
frosten) med then åtskilnad at rugga lägger sig rödbrun på sädes¬ 
axen». — — Denna notis har lektor Arenaxder påpekat. 
Åtminstone 1788 är emellertid svartrost på säd tydligt beskriven 
i svenska litteraturen. I »Hushållning sjournal» för nämnda år sid. 
572 finnes nämligen följande uppgift: »Rost synes ibland på stjälk 
och blad (av råg), spränger den yttersta huden och betäcker ytan 
med ett löst och brunt pulver». — Denna beskrivning passar ju full¬ 
komligt in på svartrostens uredo-stadium. I samma årgång av nämnda 
tidskrift sid. 575 nämnes, att å havre förekommer »sot och rost somliga 
år till stor myckenhet». Utan tvivel åsyftas även här svartrosten. 
För att erhålla kännedom om sommar- och vintersporformernas 
förekomst i Norrland har jag dels vändt mig till jordbrukskonsulenter 
och landtbrukslärare m. fl. i de nordliga länen med begäran om upp- 
lysningar och prov på halm m. m., dels granskat botaniska muse¬ 
ernas i Stockholm. Uppsala och Lund samlingar av sådana gräs från 
övre delarna av landet. — Ångermanland, Västerbotten och Lappland 
— som isynnerhet pläga angripas av svartrost, nämligen Agrostis 
stolonifera och vulgaris, Aira csespitosa, Dactylis glomerata och Triti- 
cum repens, i tanke att tillfälligtvis å dem kunde upptäckas det ena 
eller andra stadiet av svartrosten. 
I » Getreideroste» uppgives (1896) Grundsunda vid norra Ånger¬ 
manlands kust vara den nordligast kända lokalen för svartrost på 
säd, och upp mot fjällryggen var arten vid den tiden känd såväl vid 
Areskutan (å rotkvicka) som vid Åsan nära Enafors å korn på omkring 
550 m höjd över havet. Sedan den tiden föreligger, såvidt jag kunnat 
finna, i tryck endast en uppsats, som lämnar upplysningar om svart¬ 
rostens förekomst i Norrland å gräsarter, nämligen den här ovan ci¬ 
terade avhandlingen av J. Vleugel 1 om Umeåtraktens svampflora. 
Under åren 1905 och 1906 fann han i Umeåtrakten svartrost å 
Agrostis alba och vulgaris, Aira caespitosa, Avena sativa, Poa pra- 
tensis, Secale cereale och Triticum repens. I Falcks arbete 2 om 
Härjedalens parasitsvampar finnes svartrosten ej omnämnd. 
De nya lokaler, som jag genom begärda upplysningar och insända 
prov lyckats uppspåra, äro relativt få. Halmprov har jag sällan be¬ 
kommit, och skriftliga uppgifter utan bifogat bevismaterial kunna 
mången gång vara opålitliga, då benämningen rost ej sällan användes 
om varjehanda sjukdomar. Följande lokaler må anföras: 
I Sund, Själevad (nära Örnsköldsvik) har agronom R. Eriksson d. 
9 / 10 1914 insamlat plantor av rotkvicka med vintersporer. Från 
Adalens lantmannaskola vid Multrå har på begäran insändts ett mindre 
halm- och agnprov av havre av 1914 års skörd. Råde å agnar och 
1 Anf. st. 
2 Kurt Falck: Bidrag till kännedomen om Härjedalens parasitsvampflora. Arkiv 
tor botanik, B. 12, n:r 5, 1912. — A halm av korn och havre, insänd från landtbrukaren 
Lars Svenssok, Ytterberg i Sveg, förekom svartrost mycket sparsamt å senskott 
Senare anm. 
