den icke gör någon påfallande skada enligt vad konsulent A. Flyt- 
ström meddelat. I Medelpad är den mycket vanlig ä Triticum repens 
ock förekommer ej sällan även å sädesslagen utan att dock göra 
någon verklig skada enligt upplysningar av direktör U. Celsing. För 
de övriga landskapen i Norrland äro jordbrukskonsulenter och landt- 
brukslärare fullt ense däruii, att svartrosten är ytterst sparsamt före¬ 
kommande och f. n. saknar varje betydelse för sädesodlingen. 
Såsom redan är framhållet, har man goda skäl att antaga, att 
vid 1700-talets midt förhållandet var sådant över hela Sverige. 
Vad är det då, som orsakar, att svartrosten — åtminstone under 
vissa år — blivit så förhärjande i södra och mellersta Sverige? 
Otvivelaktigt den omständigheten, att man allt sedan 1600-talet inom 
dessa delar av landet på grund av uppmaning i trädgårdsböcker be¬ 
drivit en, åtminstone på sina håll, omfattande odling av Berberis- 
busken såsom häckväxt, och att Berberis inom dessa landsdelar 
relativt lätt har kunnat förvilda sig. Då nu, såsom ovan nämndes, 
en dylik omfattande odling av blodberberis begynt i vissa delar av 
Norrland, så är det i hög grad sannolikt, att man har att vänta rost¬ 
härjningar även i Norrland, om denna odling av Berberis ostörd får 
fortgå. Ty klimatet lägger icke hinder i vägen för svartrostens upp¬ 
trädande, om blott Berberis kan fortleva. 
Från Norge föreligger för övrigt den erfarenheten, att svartrosten 
på långt när icke uppträder så elakartad, där Berberis ej linnes i 
närheten, som där detta är förhållandet 1 . Schöyen meddelar tillika ett 
bevis för, huru rostskadan minskats, där Berberisbuskarna blivit ned¬ 
huggna — i Gjerpen vid Skien — ehuru rosten sedermera därstädes 
börjat härja på nytt, sedan Berberisbuskarna ån}m fått växa upp. 
För att förekomma, att svartrostens härjningar även skola gå fram 
över Norrland, bjuder klokheten att, medan tid är, företaga åtgärder 
däremot och »hellre stämma i häcken än i ån». Då den spontana 
spridningen av Berberis — såsom förut är framhållet — i Norrland 
otvivelaktigt sker mycket långsamt och i de längst mot norr be¬ 
lägna provinserna måhända ej alls, så ställer sig arbetet med utrot¬ 
ningen av Berberis i större delen av Norrland relativt enkelt. Där 
finnas inga över större eller mindre ytor sig sträckande Berberissnår, 
såsom förhållandet på många ställen är i mellersta och södra Sverige. 
En Berberislag för Norrland 2 borde likaväl kunna efterlevas som den 
1 Jfr. Schöyen: Beretning om Skadeinsekter og Plantesvgdomer 1907. Kristiania 
1908. 
2 Då Berberisbusken enligt meddelande av docent G. Samuelsson med all sanno¬ 
likhet ej förekommer vild i Dalarne, och så vidt känt är endast på 3 ställen förvildad, 
nämligen vid Grängshammar (Silfberg), Sveden (Kopparbergs s:n) och Vanbo (Norrbärke) 
så kunde lagen lämpligen utsträckas att gälla även detta landskap, där ännu svart¬ 
rosten mycket sällan gör sig bemärkt, enligt vad direktör B. Torssell upplyst mig om, 
men där enligt av länsträdgårdsmästaren C. A. Broström i Rättvik lämnade uppgifter 
blodberberis »under de sista år 5 å 10 åren på grund av sin härdighet och använd¬ 
barhet som prydnadsbuske är i stort antal planterad såväl vid järnvägsstationer som i 
större och mindre trädgårdar.» — Tilläggas må, att å genom direktör Torssell nyligen 
