4 
Kort efter grendöden och i tydligt samband med denna framträder 
ej sällan gummi flöde vid de döda grenvinklarn e (Fig. 2). Gum¬ 
mit bildar vattenklara bläsor af en ärts eller en liten hasselnöts 
storlek. 
De döda partierna affalla ej genast, utan k var sitt a vissna ocli 
nedhängande hela sommaren igenom, ja, om de lämnas i fred, ej 
sällan hela påföljande vinter in på nästa år. 
En eller annan vecka efter det ofvan beskrifna sjukdomstecken 
börjat visa sig, finner man, om man noga granskar de döda växt- 
delarne, här och hvar å dem små, smutsgrå vårtor (Fig. 3), hvilka 
från sin yta af- 
söndra en otalig 
mängd, i pärl- 
b and slika rader 
ordnade förök- 
ningsceller (ko- 
ni di er). På de 
smala blomskaften 
äro vårtorna ytter¬ 
ligt små, knappt 
synbara för blotta 
ögat, ofta sam- 
manflytande sins- 
emellan utefter en 
längd af 5 —10 
mm straxt intill 
blomman. På de 
döda blombladen, 
äfvensom å blom¬ 
mans inre delar, 
äro vårtorna i all¬ 
mänhet något stör¬ 
re. De kunna där 
uppnå storleken af 
ett mindre knapp- 
nålshufvud. De i vårtorna alstrade konidierna gro mycket lätt. 
Om Monilia-torkans uppträdande å körsbär, i första rummet å 
surkörsbär, under de senare åren föreligga åtskilliga meddelanden 
från olika orter af vårt land. År 1907 omtalas dylika sjukdomsfall 
Fig. 1. Gren af Surkörsbär, hemsökt af Moni ii a-torka. 
Från Experimentalfältet den 17 juni 1906. 
från Bohus län (Ljungskile), från Älfsborgs 1. (Upperud), från Västerås 1. 
(Västerås och Strömsholm), från Örebro 1. (Lännäs), från Söderman¬ 
lands 1. (Gnesta) och från Uppsala 1. (Kungsängen). År 1909 ( 2 ' N 4 ) 
skrifver godsägare S. Hellerström i Blekinge 1. (Nettraby) följande: 
»Monilian förstör mer och mer. Min trädgård, 300 fruktträd, blir för 
hvarje år sjukare». 
Mera sällan ha dylika angrepp iakttagits å andra arter af släktet 
