16 
hänseende, då man Förut dels icke uppgivit; vilken rostart det var fråga 
om, och ej heller hade rena vetesorter i kultur. Först i nämnda arbete 
gjordes sträng skillnad mellan de olika rostarterna, varjämte man för¬ 
sökte att så långt möjligt låta iakttagelserna gälla systematiskt rena sorter. 
Det allmänna resultatet var, att i Stockholmstrakten de tätaxiga vete¬ 
sorterna voro mycket oemottagliga, under det att landtvetena under rostår 
blevo mer eller mindre skadade. Men särskilt var det tvänne amerikan¬ 
ska vetesorter 1 ) Michigan Bronce och Horsfords pärlvete, som voro syn¬ 
nerligen disponerade för angrepp, och av tabellen i nämnda arbete över 
de olika vetesorterna sid. 335—336 (N:ris 73, 106) synes, att dessa sor¬ 
ter voro svårt angripna, åtminstone på bladen, icke blott under de i 
mellersta Sverige svåra gulroståren, 1890 och 1892 utan även 1891 och 
1893. Även 1894, 1895, 1896, 1897, 1898 och 1907 voro samma sorter 
svårt angripna, åtminstone på bladen, ehuru dessa år eljes ej voro gul- 
rostår vid Experimentalfältet. Även 1915 och 1916 hörde Michigan 
Bronce till de mest angripna sorterna. Endast 1901 voro bägge de nämnda 
sorterna helt fria. Horsfords pärlvete har sedan flera år ej funnits kvar. 
Michigan Bronce finns ännu kvar, även åren 1917 och 1918 var denna 
sort alldeles fii från gulrost, men 1919 var den åter den mest angripna 
av höst vetesorterna (se för övrigt sidd. 9 —10). 
De flesta av de för 25 år sedan vid Experimentalfältet odlade vete¬ 
sorterna odlas numera icke i stort, åtminstone icke i vårt land, där de 
moderna Svalövssorterna allt mer ha tagit överhand, i första rummet 
visserligen på grund av deras höga avkastning, men även just på grund 
av de flesta sorternas stora motståndskraft mot gulrost. Vid förädiings- 
arbetena med vetet har man ju också under de sista årtiondena alltjämt 
sökt taga hänsyn till resistensen mot gulrost. 
Här är icke meningen att försöka sammanställa alla på skilda håll 
av jorden gjorda iakttagelser över olika vetesorters förhållande i avse¬ 
ende på disposition och resistens mot gulrost. Det vore f. ö. omöjligt, 
då en mängd dylika uppgifter förekomma i smärre tidskrifter, som icke 
äro i vårt land tillgängliga. I Soralers sammanställning (1909), är det 
merendels fråga om sorter, som i vårt land icke varit föremål för odling 
och därför för oss äga ett underordnat intresse. Under senare år har 
Kirchner (Fuhlings Landw. Ztg. 1916) ägnat denna fråga synnerlig upp¬ 
märksamhet icke blott genom observationer i naturen, han har även 
med biträde av kemist försökt åstadkomma en förklaring över den olika 
dispositionen hos olika vetesorter, varom mera här nedan. Sedermera har, 
såsom nämndes, Molz lämnat en synnerligen förtjänstfull sammanställ¬ 
ning över resistensfrågan i allmänhet ifråga om växtsjukdomar (Zeit- 
schrift f. Pllanzenzuchtung 1917). 
') Även en tredje amerikansk vetesort Landreths Hard Winter var mycket mot¬ 
taglig, vilket även visade sig 1894, 1898, 1904, 1906. 
