17 
Såsom redan är antytt, gäller såsom regel för mellersta Sverige, att 
de glesaxiga landtvetena, speciellt sammetsvetena, äro mycket mottagliga 
för gulrosten, under det att de tätaxiga äro resistenta. Men även kors- 
ningsprodukterna mellan pudel- och sammetsvetet, de s. k. Thulevetena, 
äro i regel motståndskraftiga. Förhållandena äro visserligen något olika 
för Skåne, då där även sammetsvetet håller sig ganska väl mot gul¬ 
rosten, under det att t. ex. Borevetet där varit mycket angripet. Till¬ 
fälliga undantag finnas, då t. ex. extra Squarehead II var svårt angripet 
i Skåne 1910 och 1911, (Sveriges Utsädesförenings Tidskrift 1912, sid. 326), 
och då vid Linköping 1914 extra Squarehead II var lika mycket angripet 
som sammetsvete och 1916 renodlad Squarehead lika mycket angripet 
som sammetsvete enligt Sundelin (Sv. Utsädesförenings Tidskrift 1917). 
Den viktigaste frågan härvid gäller resistensens konstans under olika 
förhållanden. Redan i det föregående finnas exempel nämnda på resi¬ 
stensens föränderlighet. Föränderligheten kan visa sig däri, att en vete¬ 
sort förhåller sig olika på olika trakter, såsom härovan nämndes be¬ 
träffande bore- och sammetsvetet. Påfallande är emellertid, att Michigan 
Bronce-vetet under flera år visat sig starkt mottagligt även i Hohenheim 
vid Stuttgart, såsom förhållandet varit vid Experimenlalfältet, att i Dan¬ 
mark 1907 Svalöfs Extra Squarehead och Grenadier voro de mest resi¬ 
stenta, men att 1914 och 1916 Extra Squarehead där var svårt angripet, 
och att 1911 Grenadier därstädes hörde till de starkt angripna, vidare 
att extra Squarehead II, som i vårt land vanligen är mycket, resistent, 
o 
såsom här ovan nämndes, var starkt angripet i Skåne 1910. A andra 
sidan må nämnas, att den engelska vetsorten Little Jobbs av Spinks 
framhålies såsom resistent under ganska olika yttre förhållanden. Det 
är mig dock icke bekant, huruvida denna sort prövats i olika länder. 
Det här i största korthet anförda, beträffande föränderligheten i avse¬ 
ende på vetesorternas resistens gentemöt gulrost på olika trakter och 
under olika år, utgör i själva verket en varning att ej för mycket lita 
på den resistens, som vissa sorter synas förete. Denna föränderlighet 
ådagalägger också, huru mycket ännu återstår att utforska beträffande 
villkoren för gulrostens uppträdande. Forskningen måste inriktas på att 
söka vinna en förklaring över den obestridliga olikhet, som under gul- 
rostår intill varandra växande vetesorter visa i avseende på disposition 
och resistens gentemot ifrågavarande rostart, som både i Tyskland, 
Österrike och Indien ännu anses vara den allra farligaste av sädesrost- 
arterna. 
Hittills gjorda försök att förklara den hos olika vetesorter befintliga 
resistensen mot gulrost. 
I »Getreideroste» (sid. 331) lämnades en kritisk redogörelse för de 
olika synpunkter, som för ungefär 25 år sedan framställts rörande denna 
