Meddelande N:r 159 från Centralanstalten för försöksväsendet på jordbruksområdet. 
Botaniska avdelningen N:r 13. 
Om vissnesjuka hos gurkor 
förorsakad av Verticillimn alboatrum Rke. & Berth. 
AV 
Thore Lindfors. 
I september 1916 insändes från folkskolläraren C. A. Jonsson i 
Ballersta (Södermanland) till Centralanstaltens botaniska avdelning 
några gurkplantor, vilka angripits av en sjukdom, som av insända¬ 
ren karaktäriserades på följande sätt: 
»Till i slutet av juli voro plantorna ovanligt vackra och rika på 
kart. Men så började den ena elter den andra att slokna ned. Bla¬ 
den blevo mjuka och slappa och dogo bort så småningom. — Nu äro 
nästan alla plantor döda.» 
Undersökningen av det insända materialet visade, att inga ut¬ 
vändigt synliga parasiter förefunnos på detsamma. De allmänna 
symptomen pekade otvetydig! mot en grupp av sjukdomar, för vilka 
benämningen vissnesjuka enligt min mening skulle lämpa sig (i över¬ 
ensstämmelse med det tyska » Welkekrankheit» och det engelska »wilt 
disease»). Dessa sjukdomar karaktäriseras av alt de vattenledande 
banorna i en angripen växts stam tilltäppas av svamphyfer, så att 
vattentillförseln störes och plantan i följd därav vissnar. En anato- 
mi>k undersökning av plantorna visade sig alltså påkallad. 
Anatomisk undersökning. 
Om man i mikroskopet betraktar ett tunnt tvärsnitt av en gurk- 
stam, ter sig detta så, som tig. 1 schematiskt visar. Ytterst finner 
man alltså en enskiktad överhud med hårbildningar. Denna omsluter 
en på det hela taget ensartad grund vävnad, i vilken man dock ur¬ 
skiljer dels en sluten ring av förstäi kningsvävnad, dels elt antal kärl¬ 
strängar, vilka mer eller mindre tydligt äro ordnade i två kretsar. Dessa 
kärlsträngar bestå var och en av sinsemellan olika delar: de utåt och 
inåt vettande partierna bestå av smalare och tunnväggigare rör än 
det mellan dem befintliga, som är sammansatt av oftast mycket vida 
rör med karaktäristiska väggförtjockningar. De sistnämnda rören, 
vilka benämnas kärl, ha den för plantans liv ytterst viktiga uppgif¬ 
ten att i växten kringföra det genom rötterna upptagna vattnet. Till- 
