täppes ett större antal av dem, måste växten vissna, då avdunstnin- 
gen från densamma alltjämt fortgår. 
Det visade sig nu vid undersökningen av stjälkarna av de från 
Ballersta insända gurkplantorna, att deras kärl i stor utsträckning 
voro genomdragna av svamptrådar, vilka här och där bildade så täta 
samlingar, att allvarligt hinder för vattentransporten måste uppstå 
(fig. 2). Dessa mycelsamlingar förefunnos företrädesvis i stammens 
nedre del men sträckte sig ofla högt upp i stjälken, ja t. o. m. till 
bladskaften. Utanför kärlen kunde hos de ännu levande plantorna 
Fig. 1. Tvärsnitt av gurkstam (schematiskt); 
a. överhud, b. grundvävnad, c. förstärknings- 
vävnad, d. kärlsträngarnas bastdel, e. kärl- 
strängarnas veddel (huvudsakligen kärl). 
Fig. 2. Tvärsnitt av kärlsträng bos 
gurkplanta angripen av vissne- 
sjuka. 
intet mycel upptäckas, men så snart de vissnat ned, trängde detta 
från kärlen ut i de omgivande vävnaderna. 
Renodling och bestämning av förekommande svampar. 
Nästa uppgift för undersökningen blev att till arten bestämma 
den eller de svampar, som fyllde kärlens håligheter. För detta ända¬ 
mål var det nödvändigt att överföra svampen eller svamparna i fruk- 
tificerande stadium samt, om de visade sig vara flera, isolera dem 
från varandra. För detta ändamål anordnades renodiingsförsök, var¬ 
vid tillvägagicks på följande sätt. Stamdelar steriliserades på ytan 
så godt sig göra lät medelst avgnidning med 70 proc. alkohol. Med 
steril rakkniv avskars därefter stammen, och från snittytan lösgjordes 
medelst steril platinanål små vävnadspartier, vilka överfördes till ste¬ 
rila kulturmedier. I dessa kulturer övergingo svamparna snart till 
sporbildning, och genom användande av det i bakteriologien och my- 
kologien brukliga plattförfarandet lyckades det att isolera tre olika 
svamparter, vilka i det följande skola beskrivas. 
