1 
11 
förts med låga krusbärsbuskar. Så har fallet varit t. ex. vid Karlshamn, 
vid l\Ialmö, vid Bjerred och på många andra ställen. 
H var på stamkrusbärens särskilda farlighet såsom sjukdomsspridare 
skulle kunna bero, är ej möjligt att för närvarande med någon säkerhet 
afgöra. Tilläfventyrs kan den betingas af någon egendomlighet i dessa 
plantors sätt att skjuta nya skott, t. ex. därpå att skottbildningen in¬ 
faller på någon tid, då konidieafsnöringen sker särskildt ymnigt. Huru 
härmed kan sig förhålla, återstår att utforskah 
4. Sjukdomens spridning med människor, fåglar, vind, emballage ni. m. 
Om också sjukdomens uppträdande å en viss plats i allmänhet kan så 
förklaras, att den inkommit med nyplanterade, från annat håll anskaf¬ 
fade krusbärsplantor, så finnes det dock fall, då en dylik förklaring icke 
räcker till. Xågra hithörande, särskildt anmärkningsvärda sådana må här 
framhållas. 
Från 5 olika platser, och dessa sinsemellan delvis långt åtskilda, 
inom Västmanland och södra Dalarne, nämligen Hamre nära Västerås 
(Tab. 7, n:r 665), Surahammar (n:r 676), Toffta fattiggård nära Arboga 
(n:r 677), Skultuna (n:r 731) och Domnarfvets pappersbruk. Stora Tuna 
(n:r 732), uppgifves alltså, att sjukdomen 1906 uppträdt å krusbärs¬ 
buskar, som inköpts från en och samma plantskola, Länsträdgården i 
Västerås, under åren 1900—04. Man skulle häraf vara benägen sluta, att 
sjukdomen under de nämnda åren förekommit i nämnda länsträdgård. Så 
synes dock ej ha varit förhållandet. Enligt hvad föreståndaren för 
nämnda trädgård, Direktör F. Johaxsson upplyst oss, har nämligen sjuk¬ 
domen ej därstädes iakttagits förr än sommaren 1906, och ha till träd¬ 
gården ej införts några krusbärsplantor sedan år 1888, då ett mindre an¬ 
tal sådana intogos från Hamburg för att användas till moderbuskar. 
Man måste alltså här tänka sig, att sjukdomen till förut nämnda 5 plat¬ 
ser inkommit, ej med de från Västeråsträdgården flera år förut inköpta 
plantorna, utan på något annat sätt. Hvilket eller möjligen hvilka in- 
vandringsvägarna varit, kan tydligen ej annat än rent gissningsvis an- 
gifvas. Tänkbart är, att smittämne under något af de senaste åren in¬ 
förts med andra inköpta växter eller med emballage kring sådana kom¬ 
mande från smittad plats, eller att dylikt öfverförts af människor, fåglar 
eller andra djur, som nyss förut besökt smittad plats samt å kläder, 
fjädrar eller hår fört med sig hvitt sommarspormjöl. Slutligen har man 
- ^ Endast uti ett enda fall ha vi uti den hittillsvarande, oss bekanta europeiska littera¬ 
turen i ämnet anträffat en uppgift, som kunde tydas såsom talande emot den åsikt, som här 
gjorts gällande rörande stamkrusbärens smittofarlighet. Detta är, då W. Herter (.1. 771), 
som noga undersökt sjukdomens förekomst och utbredning inom Posen och närgränsande pro¬ 
vinser förlidet år, uppgifver, att »högstammiga krusbär mindre gärna hemsökas af sjukdomen>. 
Måhända afser dock denna uppgift mindre stamkrusbären såsom spridare af sjukdomen till 
förut friska platser, utan snarare blott och bart. att uti vissa undersökta trädgårdar vid den 
tid, då dessa besöktes, sjukdomen förekom eller uppmärksammades ymnigare å de busk- än å 
de stamformiga plantorna, och detta kan stå i samband därmed, att skjutningen af unga 
skott, lämpliga som underlag för svampen, infaller på nå^ot olika tider å de olika slagen af 
plantor. 
