20 
nämnes ingen gång denna Ribesart bland svampens värdplantor. Den 
första misstanken på densamma uppstod, då sjukdomen iakttogs vid Ex¬ 
perimental fältet å -stamkrusbärsplantor i början af juli månad. Visser¬ 
ligen kunde sjukdomen där ej upptäckas å de vildskott, som här och hvar 
utskjutit å stammarna, endast å de i toppen befintliga krusbärsskotten. 
De ofvan omtalade egendomliga förhållanden, hvarunder sjukdomen där¬ 
städes framträdde, voro dock ägnade att göra guldribsarten själf misstänkt 
såsom för sjukdomen mottaglig. 
Länge dröjde ej, innan full visshet härutinnan erhölls. Detta skedde 
såsom ofvan antydts, vid ett besök i Ramlösa plantskola vid Hälsingborg 
den 26 jnli. Vid granskning af ett där befintligt sortiment af guldribs- 
stammar, dels ympade dels oympade, upptäcktes nämligen svampen, icke 
blott å de inympade krusbärsskotten, utan jämväl i ganska riklig mängd 
och kraftigt utvecklad -å ny utvuxna vildskott. De sjuka skottspetsarna 
voro alldeles missbildade och helt öfvertäckta af ett hvitt puder (Fig. 10). 
3. Sjukdomens uppträdande å liallon. 1 juli månad för lidet år ingick 
från herr Hanssox i Bjerred en anmälan därom, att sjukdomen jämväl 
gått öfver på hallon. De sjuka hallonplantorna, omkring ett hundra¬ 
tal, hade inköpts från samma handelsträdgård vid Malmö, hvilken leve¬ 
rerat de förut omtalade, nu sjuka svarta vinbärsplantorna, åren 1902 och 
1903, samt växte tillsammans med dessa och med äfvenledes nu sjuka 
krusbärsplantor. Till en början antogs, att uppgiften berodde på någon 
förväxling med annan å hallonen förekommande sjukdomsart. De under¬ 
sökningar, som i en nyare tid utförts af E. S. Salmox, E. Marcual, E. 
Neger m. ti. rörande mjöldaggsvamparnas art- och formbildning, tyda 
nämligen enstämmigt därpå, att inom denna svampgrupp förekommer en 
lika skarpt genomförd specialisering af arterna som t. ex. inom rost¬ 
svamparnas grupp. Så är kändt, att man inom arten Erysiplie graminis har 
att urskilja en särskild ras (specialiserad form) å hvete, en å råg, en å 
korn, en å hafre, en å gröe o. s. v., hvilka hvar för sig uteslutande hålla 
sig till sitt särskilda värdplantsläkte. Det föreföll under sådana förhål¬ 
landen högst osannolikt, för att ej säga hardt när otroligt, att krusbärens 
mjöldaggart skulle kunna öfvergå äfven på hallon, som ju tillhör ett 
växtsläkte (Bubus), i systematiskt hänseende vidt skildt från ribsarternas 
(Bihes). 
Vid ett besök å platsen sista veckan af juli gjordes emellertid iakt¬ 
tagelser, som gåfvo starkt stöd åt antagandet af en genetisk samhörighet 
mellan de olika sjukdomarna. De sjuka hallonbuskarna växte omväx¬ 
lande med sjuka krus- och vinbärsbuskar och företedde verklig mjöldagg- 
sjnkdom. Visserligen hade dagarna närmast förut de allra flesta sjuka 
skotten afskurits och tillintetgjorts. Så mycket kvarlämnade rester kunde 
likväl vid besöket uppletas, att det var möjligt att bilda sig en ganska 
god uppfattning af sjukdomen, sådan densamma visade sig i sitt yngsta 
utvecklingsstadium (såsom konidium) å årsskottens toppar, Skottens öfre 
blad, dock knappast de allra spädaste, visade småbladbaserna bleka och 
