54 
sakna förmåga att nog verksamt hämma svampen i dess utveckling, kan 
för närvarande ej tillrådas att med sådan lösning bespruta buskar eller 
sortiment, där sjukdomen redan visat sig. — Försöksvis kan svagare be- 
sprntning (20 gr. svafvellefver på 10 liter vatten) ske å fullt friska sor¬ 
timent för att förebygga sjukdomen. 
3) »Då inom de trakter af landet — företrädesvis Stockholmstrakten 
— hvarest odling af stamkrusbär förekommer i någon större omfattning, 
sjukdomen synes särskildt ha blifvit införd och spridd med sådana, bör 
tillsvidare ingen plantera stamkrusbär, i all synnerhet sedan det 
nu hos oss med full bestämdhet konstaterats, att svampen äfven trif- 
ves på underlaget för dessa, guldribs (Bihes aiireum), och af rå das alla 
trädskoleägare från att införa stammar af denna ribsart. 
4) »Då sjukdomen äfven i enstaka faU iakttagits på vinbärsbuskar, 
företrädesvis röda, men- äfven svarta, — ja t. o. m. å en plats på 
hallon, — så må man noga aktge äfven på dessa buskarter. 
5) »Rikets samtliga plantskoleägare böra enas om att under detta 
års höst samt hela nästa år hvarken utbjuda eller försälja 
några krusbärsplantor, af hvad slag det vara må, och bör allmän¬ 
heten afrådas från att under samma tid nyplantera från annan 
trädgård erhållna krusbärsplantor. 
6) »Då det gäller att rädda vår viktigaste bärodling, bör för detta 
måls vinnande enigt och ihärdigt samarbete äga rum mellan stat, 
ortsmyndigheter, trädskoleägare och enskilda odlare. Alla 
måste vidkännas uppoffringar. I all synnerhet måste påräknas statens 
och ortsmyndigheternas ekonomiska stöd i största möjliga ut¬ 
sträckning för partiell godtgörelse af de förluster förföljelsen medför. 
7) »Kampen mot fienden bör med oförminskad kraft fort¬ 
sättas äfven år 1907. Lämnas fienden i ro ett par år, kan den ej 
vidare utrotas eller behärskas». 
5. Trädskoleföreståndare emot uppryckande och förbrännande af sjuka buskar, 
samt däraf yålladt afbrott i förföljelsekrig^et. Icke ens med den inskränk¬ 
ning, som sålunda med hänsyn till de massodlande plantskoleägarnes in¬ 
tressen gjorts uti punkt 1), lyckades emellertid de nya föreskrifterna 
vinna trädskoleföreståndarnes samfälda instämmanden, utan spredos tvärt¬ 
om från flera bland dessa både i tal och i skrift varningar och råd att ej 
upprycka och bränna några buskar alls, utan att afbida den möjliga upp¬ 
täckten af något medel, som kunde förekomma eller bota sjukdomen, utan 
att man behöfde ofPra buskarna helt och hållet. I ersättning föreskrefvo 
samma yrkesmän, att man undan för undan, i den mån sjuka skottspetsar 
upptäcktes, borde afklippa och uppbränna dessa, och trodde man sig däri¬ 
genom kunna spara buskarna. 
Det är ej öfverraskande, att den allmänhet, som vardt ställd inför 
valet mellan å ena sidan att upprycka och uppbränna alla sjuka buskar 
och å den andra att lämna sådana buskar i så godt som ostördt skick, i 
de allra flesta fall åtnöjde sig med toppklippningen. Följden af det från 
