Det torde för hvar och en. som nägot tänkt sig in uti den här före¬ 
liggande frågan, vara tydligt och klart, att genom den under senare tiden 
allt skarpare framträdande motsatsen mellan de skilda meningarna frågan 
om kampens lyckliga fullföljande kommit i ett väsentligen försvåra dt läge. 
Redan uti det första cirkulär, som tillställdes den svenska tidninors- 
pressen den 18 juli 1906, omedelbart efter det sjukdomen upptäckts i en 
plantskola af stamkrushär vid Experimentalfältet, hette det bl. a.: >I)et 
gäller att rädda vår viktigaste bärodling. Detta och nästa år är rätta tiden 
att kraftigt ingripa. Samarbete mellan stat, ortsmyndigheter, trädskole- 
ägare och enskilda odlare är nödvändigt. Alla måste vidkännas upp¬ 
offringar.» 
Enahanda ljöd ock talet uti den cirkulärskrifvelse, som den 12 no¬ 
vember tillställdes landets Hushållningssällskap, hvarest det heter: »Den 
nödvändiga förutsättningen för åstadkommande af en tvångslagstiftning synes 
mig vara, att en allmän och enig opinion därför inom landet skapas.» 
En lycklig utgång af kampen berodde alltså — i detta fall liksom 
alltid, när det gäller att besegra en farlig och fruktad motståndare — 
först och sist på enig sammanhållning mellan alla dem, som vore i frå¬ 
gan intresserade. Den såsom oundgänglig förutsatta enigheten är nu ej 
mera att räkna med, och därmed kan väl ock beklagligtvis stridens slut¬ 
liga utgång anses för gifven. 
Hvad ha under sådana förhållanden landtbruksmvndigheterna att från 
sin sida i saken åtgöra? 
Den nvinrättade Centralanstaltens Afdelning för landtbruksbotanik 
har genom sin föreståndare uti en till Statsrådet och chefen för Kungl. 
Jordbruksdepartementet ingifven skrifvelse af den 9 sistlidna mars sökt 
besvara denna fråga. 
Denna skrifvelse begynner med ett upptagande och bemötande af 
samtliga de motiv mot ifrågasatt skärpt lagstiftning, hvilka genom tid¬ 
ningspressen bragts till allmänhetens kännedom från Stockholms Gartner- 
sällskaps den 3 mars hållna sammanträde. 
Därpå anföres i skrifvelsen bl. a. följande: »Af hvad jag haft äran 
anföra, borde med tydlighet framgå, att den motivering, som ligger till 
grund för Stockholms Gartnersällskaps afgifna protest, är så godt som 
alltigenom ovederhäftig och vilseledande, och frågar man sig, hvilka po¬ 
sitiva åtgärder till sjukdomens bekämpande resolutionen har att i stället 
för lagstiftning bjuda och föreslå, så äro dessa inga alls. Ty att bida 
tiden och hoppas, att sjukdomen skaR gå tillbaka eller upphöra af sig 
själf, kan näppeligen räknas såsom någon kampåtgärd. 
»Hvad kunna under för handen varande förhållanden landtbruksmvn- 
digheterna anses pliktiga att för sin del i närsmrande rtund iakttaga eller 
stadga? Yid besvarandet af denna fråga torde olika synpunkter vara att 
beakta. 
o 
»A ena sidan är det till fullo konstateradt, att sjukdomen vunnit inom 
vårt land å vissa orter en redan betänklig utbredning, att den hos oss 
