19 
omvexla med odlade fält, upptages liksom i Pyttis af vidlyftiga 
kärr, som sträcka sig långt in i Walkiala socken. — Djupare 
skogar finnas egentligen i östra Pyttis, i Kymmene och Sippola. 
De bestå både i denna och följande region antingen blott af tall 
t , 
eller ock af tallblandad gran; på fuktigare ställen af al och björk. 
Hassel förekommer nära Kymmene fästning vid det såkallade 
„Munkfisket“ inom Kymmene socken; Asken på några ställen i 
Pyttis skärgård; vilda Äpple-träd — de flesta dock mera busk- 
artade — på Tuuskas-holme inom samma skärgård. Af vexter, 
på sätt och vis egendomliga för denna och följande region i för¬ 
hållande till andra trakter af Nyland, kunde nämnas: Campanula 
cervicaria , Sceptrum carolinum, Viola umbrosa, Far setia incana, 
^indromeda calyculata, Euphorbia palustris, Scirpus ccespitosus . 
Stränderna af Kymmene-elf betäckas af Fluminia arundinacea och 
vid dess utlopp nedanför Abborfors af Glyceria aqvatica . 
Den tredje eller bergiga regionen, som utgör östligaste de¬ 
len af Nyland, får ett egendomligt utseende af den ås, hvaraf 
den genomstrykes och som slutar vid Mäntylax-pass. Hela norra 
delen af Wekkelax är nemligen alldeles uppfylld af höga, nästan 
tverbrant stupande berg, och ingifver derigenom betraktaren en 
föreställning om ett alp-land i smått. Har man med möda stretat 
sig upp till toppen på något af dessa berg, öfverraskas man som 
oftast vid åsynen af en liten insjö, som djupt nedanför utbreder 
sin klara vattenspegel, beklädd med Nymphcea, Lobelia och Sa- 
gittaria. Dessa sjöar förekomma så talrikt, att man inom en 
qvadrat mils rymd kan räkna 15 till 20. Bäckarne, hvartill de 
gifva upphof, rinna dock genom ödsliga tallskogar och bidraga 
icke till bildandet af några lunder. — Söderut sänker sig åsen 
småningom mot kusten, framträdande i form af höglända sand- 
moar och härochder sig höjande backar samt förlorar sig slutli¬ 
gen i hafvet i en mängd smärre holmar. Både denna och den 
norra åsen prydas af den täcka Viscaria alpina och Silene ru- 
v 
