21 
och bredd af 1 2 / 2 —3 verst. Hela ön utgör ett virrvarr af 
omhvarandra kastade, oftast tverbrant stupande, remn- och sprick¬ 
fulla berg och mellan dem sig slingrande dalar, som merendels 
äro öfverfyllda af ofantliga stenrös och mycket sällan bilda små, 
grönskande, af innevånarne sorgfälligt vårdade ängstäppor. Strän¬ 
derna, som isynnerhet på vestra sidan äro öfverhopade med 
klapperstenar, betäckas på östra sidan till största delen af sand. 
— Bland bergen utmärka sig, såsom redan är nämdt, särdeles 
trenne genom sin höjd. Det högsta, som ligger på södra spet¬ 
sen och benämnes Lounakorkia är 530 fot; det närmaste, nästan 
midt på ön belägna Haukkawuori är 448 fot (dess nordliga spets, 
Mäkipäällys är enligt Struve 474 fot) och det tredje, på norra 
ändan belägna Pohjakorkia är 307 (enligt Struve 356) fot högt. 
< Bergen bestå till största delen af Porphyr. Gränsen mellan 
denna och de på Högland förekommande, öfriga bergsarterna kunde 
ungefär uppdragas genom en linie från norr till söder, något 
vestligt om de trenne höga bergen, hvarvid Porphyren komme 
att ligga på östra och de öfriga bergsarterna på vestra sidan om 
denna linie. Dessa sednare utgöras hufvudsakligast af Diorit, 
som upptager midten af vestra och sträcker sig ganska långt 
mot östra kusten, samt af Granit-Gneiss och Quarz i syd- och 
nordvestra delen *). — I dalsänkningen mellan Lounakorkia och 
Haukkawuori ligga fem mindre, genom uppskjutande klippor från 
hvarandra skilda träsk med mycket kärriga stränder. Det 
största af dem, Lounajärwi, utbreder sin vattenspegel straxt 
nedanför Lounakorkia, som härstädes med en nästan lodrät klipp¬ 
vägg reser sig i höjden. De stå genom små rännilar i förening 
med hafvet och beklädas af Nijmphcea, Nuphar och Potamogeton 
*) Dessa uppgifter jemte höjdbestämningarne grunda sig på D:r E. 
Hofmann’s »Geognostische Beobachtungen auf einer Reise von Dorpat bis 
Åbo». 1837. 
