89 
Ladoga-rödingar så stora skiljakligheter ifrån dem i Wettern, 
att det nästan är omöjligt att med bestämdhet föra dem till S. 
salvellinus. Så är t. ex. bos den egentliga nieriä färgen ej brand¬ 
gul såsom bos Nilssons livré-röding, samt efter mätningar som 
vi gjort, är pannan mycket bredare, bröstfenorna sträcka sig på 
långt när ej så långt och ryggfenans längd är större än bos 
S. salvellinus. Likaså afviker äfven den andra nieriä. Hvad be¬ 
träffar fenstrålarnas och tändernas antal så öfverensstämma de 
deremot ganska väl med Nilssons beskrifning. Om nu dessa 
begge rödingar äro en sjelfständig art, eller böra betraktas så¬ 
som tvenne arter, eller endast såsom varieteter, detta är allt frå¬ 
gor, som först efter längre fortsatta undersökningar kunna be¬ 
svaras. Antager man Nilssons åsigt att egentligen alla rödingar 
äro ett species och att alla de, som af honom upptages såsom 
skilda, endast utgöra olika varieteter, hvars egendomligheter be¬ 
tingas af det vatten i b vilket de Iefva, så anse vi det alldeles ej 
omöjligt att Ladogan har sin egen form likasom Wettern har sin, 
och att deraf tvenne modifikationer, analoga med de i Wettern, 
äfven här förekomma. 
Utom de hittills nämnde lax-fiskarna finnes ännu i Ladoga 
taimen, som i Salmis kallas torpu och som tyckes vara Nilssons 
Salmo trutta. Den förekommer dock sparsamt och vi hade till¬ 
fälle att se den endast vid Mantschinsaari. 
Harr (Thymallus vulgaris) förekommer allmänt såväl uti 
Ladogan som äfven uti dit utfallande floder och åar. I de sed- 
nare finnes äfven ganska allmänt foreller (Salmo fario, på finska 
lohin-poika eller lohin-torpu). 
Ganska litet hafva vi vidare att tillfoga rörande Ladogans 
fiskar. De i Finland vanliga mört-liskarne samt aborre, gädda 
o. s. v., finnas der likaså allmänt. Sarfven (Leuciscus erylroph- 
thalmus) tyckes dock vara mera sällsynt i fall den alls förekom- 
