1923] 
BERETNING NR. 1 FRA NORSK FONOGRAM-ARKIV. 
7 
Palataliseringen av konsonantforbindelsene 7???, Il, Id, It, nt, dd, 
tf, nd danner jo som bekjent en nogenlunde skarp skillelinje 
mellem nord og syd, og finnes også jevnt fordelt utover grunn¬ 
teksten. Likevektsfor mene kan studeres i en rekke infini- 
tiver og svake substantiver. Hvad morfologien forøvrig angår, 
vil man finne de forskjellige sterke og svake substantivklasser 
i bestemt og ubestemt form, .barn i alle fire (43—44—45—61), 
kyr 34, kyrna 61, atiga i tre (25—48—49) med anledning til å 
konstatere dativens forekomst i 49. Dette likeledes i 32 (tidom 
og ntidom). Ordet tid finnes dessuten i best. sing. 29, ubest. 
plur. 30. Hand b. s. 42, og b. p. 48. Dag u. s. 22 og u. p. 31. 
Ven u. s. 38, u. p. 40. Drykk h. s. 16 og u, s. 17. Komparativer 
og superlativer, delvis av samme adjektiver finnes der likeledes 
et par av: tryggare 9 og tryggast 6. Djapare 18 og djupaste 
19. Sterke (og svake) verba er forhånden i jevn veksel, kanskje 
især best. Kl. III —VI, samt de redupliserende, likeledes de mo¬ 
dale hjelpeverber. 
Mange andre småting vil være av stor interesse for enkelte 
dialekters eller landsdelers vedkommende; således f. eks. (hi'ten 
46 — biten 54). Derimot tror jeg ikke at det kompliserte spørs¬ 
mål B, D, G (stemmeløse lenes?) på den bløte kyststripe vil 
kunne bringes sin løsning noe nevneverdig nærmere ved den 
glyfiske registrering. Her har nemlig hørselsinntrykket for¬ 
svinnende lite å si, og der trenges helt andre målemetoder, frem- 
foralt kymografiets larynkslinje for å få konstatert de forskjellige 
grader av og steder for stemmeløsheten (henholdsvis sonoriteten) 
under klusilernes okklusjon. Mens således de forskjellige sono- 
ritetsgrader kun med vanskelighet lar sig konstatere ad auditiv 
vei, har jeg ved gjentagne prøver kunnet iaktta, hvorledes pla¬ 
ten mesterlig gjengir fine avskygninger i palataliteten, spesielt 
kanskje på N F A—4 (Tveit). Ved å innstille grammofonen på 
mindre hastighet enn normalt, kan man få senket den talendes 
stemmeleie, så at man i ro og mak kan studere tonelaget eller 
tonefallet i et bestemt ord eller en bestemt setning. Det har 
nemlig ikke stort å si for relativiteten i den musikalske 
aksent, at vi således retarderer den oprindelige optagelse og 
følgelig senker tonaliteten. Et godt øre vil her i mange tilfelle 
ved gjentagen avhøring av et bestemt bruddstykke av platen 
være istand til å skaffe sig en meget god forestilling om melodi- 
foringen i dialekten, slik som f. eks. dr. Alnæs har gjort det i 
sin dissertasjon. Men også her vil man i regelen trenge den 
