4 
ALF SOMMERFELT. 
[Nr. 5 
avhængige av hverandre og reagerer paa hverandre. Det maa 
man ha for øie hvis man vil skjønne den fonetiske utvikling. 
Hvor fast et system kan være, ser man i dets forhold til 
fremmede fonetiske elementer. Principielt ensproglige samfund 
assimilerer disse fremmede fonetiske elementer til de nærmest- 
liggende hjemlige og omdanner ordet efter det hjemlige giuppe- 
system. Jeg skal nævne et karakteristisk eksempel paa dette. 
Den nordirske dialekt som nu væsentlig tales i Donegal, kjender 
ikke affrikater. Ved en affrikat forstaar jeg en enkelt konsonant 
som bestaar av mundlukke fulgt av rivestilling av organerne, 
altsaa en konsonant som derfor i hele sin længde hører til samme 
stavelse. — Den omtalte nordirske dialekt har mottat fia engelsk 
en hel del laanord som indeholder affrikalene ti og Disse har 
saa dialekten gjengit systematisk med S t, den nærmeste giuppe 
den raader over. Dialektens motvilje mot affrikater gaar saa 
— og det er derfor jeg bruker dette eksempel at den 
har'’ omstillet alle de gammelirske grupper som bestod av en 
okklusiv s (se forf. Dio^tect of Tott. I, ss. 173, 190). 
Ydre forhold kan imidlertid gjøre at et system er mindre 
fast. Den samme irske dialekt avgir ogsaa et godt eksempel 
paa det. Mens hele massen av engelske laanord med de nævnte 
affrikater har undergaat den behandling jeg netop gjorde rede 
for, tinder vi i nogen faa sene laan at affnkatene ei lepræsen- 
tert av t's [ib. s. 173). Grunden ligger i de forandrede forhold 
i landsdelen. Samfundet er ikke længer ensproglig. En stor del 
av befolkningen har nu lært engelsk og kan tale engelsk. 
Ethvert fonetisk system er som nævnt særeget for et sprog 
og specielt. Fonemene gjenfindes ikke helt i noget andet sprog. 
Men de hører allikevel til visse typer som er almindelige, gene¬ 
relle. Det skyldes et grundtræk ved fonemet selv. Et fonem 
er ganske visst vilkaarlig, men ikke i samme giad som hele 
sprogtegnet. Dets vilkaarlighet er begrænset paa grund av vore 
taleredskapers natur som er den samme hos alle mennesker. 
Fonemene inden et system hører altsaa til typer som gtipei 
ut over dette system, og som principielt er almensproglige. Nu 
vet man at de almindelige psykologiske processer i sproget ei¬ 
de samme hos alle mennesker. Derfor kan man allerede a priori 
slutte at principperne for de forandringer det fonetiske system 
undergaar, er generelle, at de altsaa griper utovei det enkelte 
sprog. 
