76 
sættelser som ledsager originalfragmentene, har han gjort det 
mulig ogsaa for de fjernere staaende at øse direkte av kildene. 
Selvfølgelig vil ikke alle paa hvert enkelt pnnkt være enig med 
Diels i at det og det fragment er egte, et andet usikkert eller 
iiegte; f. eks. i avsnittet om orphikernes lære og den ældre 
kosmogomiske poesi kan det nok være, at et eller andet kunde 
ha været tat med som ikke staar der. Men dette blir kun for- 
svindende smaa detaljer i sammenligning med det gigantiske løft 
som her er tat for at hæve klenodiene op av aartuseners grus. — 
Naar vi saa til »Førsokratikerne« føier hans arbeide med over¬ 
leveringen av de græske medicinere og med digterfilosofen 
Lucrets, hvis tekst ved hans død laa færdig til at gives ut, da 
har vi vel nævnt det allervigtigste av det Diels har skjænket 
forskningen. Vi ser hvorledes hans virke er præget av vor 
tidsalders krav om at finde frem til originaltekstene gjennem 
alle de dækkende og skjæmmende lag som tiden og over¬ 
leveringen har lagt over dem. Det krav er stillet av en nøgternt 
tænkende, en realistisk, men samtidig i sit sandhetskrav dog 
høireist tid. Og i saa maate var vort avdøde medlem en niand 
av sin tid. 
Men det er én side av Diels’s virke som jeg vil tillate mig 
her at fremhæve. Det er hans arbeide med græsk religion 
og f 0 1 k e t r a d i t i 0 n. Ogsaa paa dette felt har hans lærer 
i Bonn, H. Usener, som ledet ham til arbeidet med græsk filo¬ 
sofi, hat indgripende betydning for ham. Diels hadde alt som 
skolegut fattet interesse for folkeskik og folklore i det hele. 
Usener var dengang endnu tilhænger av den saakaldte »sammen¬ 
lignende mytologi«, som ventet at Indien skulde løse alle gaater. 
Men som det er gaat med den sammenlignende sprogvidenskap, 
saa er ogsaa mytologien med aarene blit mere nøgtern. Det 
svakeste i Useners »Gdtternamen« er da ogsaa utvilsomt den 
etymologiske forklaring av gudenavnene og det mytiske lyshav 
som saa mange av dem drukner i. Men forøvrig har Usener paa 
dette omraade gjort epoke. Bortset fra hans overordentlig vig- 
tige paavisning av øiebliksguder og specialguder, saa hadde han ^ 
alt tidligere med styrke fremhævet betydningen av folke- 
traditionen til at forklare kult, myte og legende hos fortidens 
folk. Endnu mere decidert var Diels’s holdning til denne side 
av den religionshistoriske forskning. For ham gjaldt inimina 
altid mere end nomina. Diels har ogsaa sagt om sig selv, at han 
