var deii første som førte den folkloristiske retning i religions- 
videnskapen ind ved universitetet i Berlin. Han læste siden 
1890 med visse mellemriim jevnlig over græsk religion, og en 
av hans mest betydelige elever sier at ingen av hans forelæs- 
ningsserier virket mere personlig og vegtig. Det er meget sagt, 
naar vi som har hat den glæde at høre Diels læse over Herodot 
eller Xenophons Memorabilier, tænker paa hvorledes han 
fængslet alle ved sin rolige klarhet og samtidig tvingende og 
eggende logik. Diels begyndte sit religionshistoriske knrsns 
med at skildre den græske religion slik som de klassiske for¬ 
fattere forstod den og gjengav den, derefter fulgte en oversigt 
over den senere, i historiens løp skiftende opfatning av den, 
og han endte med at advare mot den natiirsymbolske utløegning 
av alle guder, mot at opfatte Apollon som sol. Hermes som 
vinden o.s.v. Derefter tok han vigtige avsnit eller interessante 
sider ved religionen for sig og belyste dem under stadig hen- 
^isning til konkrete paraleller i folklore eller religioner som 
omgir os. Diels visste ogsaa meget vel at den katolske kirke 
med sin kultus er bedst skikket til at føre os ind i antik religion. 
De trykte bidrag til utforskningen av græsk religion som fore- 
ligger fra Diels s haand, er kanske ikke saa ret mange (mest i 
festskrifter). Men naar vi f. eks. nævner hans lille bok »Sibyl- 
linische Blatter« (1896), vil enhver forstaa hvor meget man har 
lært hos ham ogsaa paa dette omraade. Han behandler her to 
sibyllinske orakler som er os overlevert i en bok av Hadrians 
frigivne Phlegon fra Tralles. Tiden for disse to orakler angives 
at være aar 125 f. Kr., og Diels mener at de godt kan være egte, 
men at de stammer fra kampene med Hannibal. Naar man 
citerer denne boken av Diels saa overordentlig hyppig, er det 
^æsentlig for de lærde ekskursers og anmerkningers skyld. 
Disse er en fundgrube for alle som befatter sig med kultus og 
ritus. Her fremhæver han f. eks. at bryllupsskikkene oprindelig 
er lustrationsriter, at mysteriebruk og skikker ved fødsel, bryl¬ 
lup og begravelse alle ligger i samme plan, han behandler tre- 
og ni-tallets betydning for kultus, hvad kransen om hodet og 
det tildækkede ansigt betyr o.s.v. Nu kan det hele synes at være 
noksaa greit og liketil, men det er fordi Diels’s resultater for en 
stor del og hans metode i det hele er gaat os i blodet. Forøvrig 
fortjener det at nævnes her at Diels har fundet labyrinthdansen 
eller den deliske tranedans igjen i paaskedanser i det moderne 
