26 
Ti det er jo ikke kvantiteten som bestemmer værdien av 
et lands videnskabelige proidukticn; det tavgjørende er dens sam¬ 
lede indsats av nye grundlæggende idéer, av nyt lys, hvor der 
var mørke, av de store udødelige fremskridt i den menneskelige 
viden, og de skyldes aldrig nogen masseproduktion, men altid 
den enkelte geniale forsker. 
Hvad vi med sikkeihet kan si, at den sidste generation har 
gjort for vort selskap og for norsk videnskaps fremgang, er vel 
nærmest kim det, at der ør skapt bedre betingelser for øt rikere 
videnskabelig liv i vort land, og også for de yderst få, altid 
ensomme geniale forskere, som forhåbentlig også i kommende 
år av og til måtte dukke op i vort fclk. 
Vort selskaps præses i 1911, pirofessor Mohn, sluttet den 
tale han dengang holdt ved inidvielsen av dette hus med føl¬ 
gende ord: »Videnskapen søker sandheten. Måtte sandhetens 
ånd fjdde dette hus og lede vor gjerning til gavn for vort arbeide 
og til lykke og hæder for vort land.« Jeg vil kun tilføie: »Og 
til gavn for den hele menneskehet!« Mindre mål må vi ikke 
sætte! 
Ti det hører til videnskapenis væsen, at den er international, 
og vi, som begyndte sent, skylder at gi meget igjen for alt det 
vi i svundne tider har mcttat. Og det trænges vel også netop nu 
meget mere end i 1911 særlig at mindes, at der er noget som 
heter menneskeheten. — Med denne utvidelse av Mohns tanke 
slutter jeg med at gjenta hans vakre ønske: 
y>Vivat, crescat, floreat scientia in hac domo nostra!« 
(Jfr. s. 76, Bilag V.) 
6. Gr. Gr r an holdt et foredrag: Dickens og Amerika. I 1831 
kom Dickens, 19 aar gammel, ind i journalistiken, nærmest som 
parlamentsreporter; han kom saaledes paa nærmeste hold til at 
opleve den gjæring som Englands politiske og sociale liv gjen- 
nemgik i trediveaarene. Han sluttet sig med lidenskap til den 
radikale fløi av venstre, og for ham, som for hans partifæller, 
stod Amerika som frihetens forjættede land; han længtet efter 
at komme derhen for personlig at opleve den nye republik. Der 
gik adskillige aar før han fik denne længsel tilfredsstillet. Men 
i 1842 drog han avgaarde; Dickens var da 30 aar gammel og 
allerede Englands populæreste forfatter. 
