51 
på oinrådet. Videiiskapelige opdagelser liar inntil nu stått helt 
ubeskyttet midt mellem to tilgrensende arbeidsoimråder, kunst 
og litteratur på den ene side og den teknisk anvendte vidensikap 
på den annen, som hver for sig er beskyttet ved internasjonale 
overenskomster. I full erkjennelse av de tildels store vanske¬ 
ligheter, som vil være fcrbundet med en beskyttelse av den 
videnskapelige eiendomsrett, har man dog prøvet å finne former 
for en internasjonal overenskomst, hvorved de mest iøinefallende 
urettferdighet er som følger av videnskapens ubeskyttede stilling 
kunde undgåes. 
Dette kionvenisjonsutkast blev i prinsipp tiltiådt av for¬ 
samlingen i 1923 og er nu blitt tilsendt dø forskjellige lands 
regjeringer til granskning og uttalelse. Også her i landet holder 
en komité, av universitetsprofessorer, på å studere saken, og 
jeg antar at denne komités resultater senere vil bringes til 
Videnskapsseiskapets kunnskap. Jeg finnier derfor ingen grunn 
til allerede nu å gå inn på forslagets enkelte punkter. 
Det ispørsmål, som først og fremst har vært drøftet av 
underkommisjonen for samarbeide mellem universitetene, er 
muligheten av en livligere utveksling såvel av professorer som 
av studenter, dels for å sikapc rikere utviklingsmuligheter, dels 
også for å fremme kjennskap og forståelse mellem folkene. 
Det er klart at det til dette spørsmål knytter sig en hel 
rekke andre som først må besvares, angående studienes anlegg 
og omfang ved de enkelte universiteter, langående levevilkår og 
lønninger, angående muligheten for anerkjennelse av eksamener 
eller grader tatt veid fremmede universiteter, o.s.v. 
Den naturligste måte å nærme sig løsningen av disse spørs¬ 
mål vilde, under normale forhold, ha vært å bringe universitetene 
selv i direkte forbindelse med hverandre gjennem en inter¬ 
nasjonal universitøtskongress. Men lifceoverfor de ennu her¬ 
skende vanskeligheter for en fri utveksling og i følelsen av, 
at en sådan kongress vilde gjøre mer skade enn gavn, hvis den 
ikke var helt ut internasjonal, har man foreløbig opgitt tanken 
herpå. 
Det finnes imidlertid også andre måter å forberede et sam¬ 
arbeide mellem universitetene. De ovenfor omtalte nasjonal- 
komitéer, som var blitt dannet i de nødlidende land, haidde vist 
den naturlige vei. 
