300 
inn på emner fra orientalisk politisk historie og geogi’afi, kultur- 
og religionishistorie. Foranledningen var at der blandt almen- 
heten skulde slåes til lyd for Deutsche Orient-Gesellschaft og 
den betydningsfulle virksomhet dette selskap øvet gjennem 
sine utgravninger og arkeologiske undersøkelser i Egypten og 
Palestina og Lilleasia (Boghazkoi), men især i egnene for det 
gamle Assyrien og Babylonien, som Delitzsch kjente av selvsyn 
under gjentagne forskningsreiser. For å vekke interesse for 
dette Orientalske Selskap, hvis trivsel lå Delitzsch meget på 
hjerte, iskydde han ingen møie: hans faredragsreiser førte ham 
helt til Amerika, ja han vek enn ikke tilbake for å yde sin 
medvirkning til å få den historiske pantomime »Sardanapal« 
satt i soene på operaen i Berlin. Delitzsch blev på denne måte 
efteirhånden den forgrunnsskikkelse han i niedfør av sine viden- 
skapelige fortjenester i virkeligheten hadde krav på å være. 
Men han blev derved også fristet til å ta del i mangen en debatt 
som kanskje har røvet vel meget av hans kostbare tid. Han var 
jo dessuten sterkt optatt som direktør for den f or asiatiske av¬ 
deling av Berliner-museet. 
Allikevel var og blev han bestandig forskeren som stadig 
tok nye videnskapelige problemer op til behandling. Han søkte 
derunder bl. a. å trenge helt tilbake til de eldste lag av den 
babylonisk-assyriske kultur, ja til forutsetningene for den. Han 
hadde i sin tid (1897) offentliggjort en avhandling om »Die Ent- 
stehung des åltesten Schriftsystems«, en undersøkelse av op- 
rinnelsen til kileskriften, som for øvrig ikke vant videre bifall. 
Senere foirdypet han sig i de overcirdentlig viktige sumeriske 
problemer. Også på dette felt vilde han bane vei gjennem rent 
sproglig, leksikalsk og grammiatisk, arbeid, og i 1914 kunde han 
så utgi såvel sin Surnerische Grammatik som sitt Sumerisches 
Glossar. Samtidig forsømte han ikke de spesielt assyriologiskø 
opgaver. Især er å nevne et meget omfangsrikt supplement til 
hans assyriske ordb'Ok. For idette suppleiment, som foreligger 
blandt de efterlatte manuskripter, har han bl. a. gjennemarbeidet 
brevene fra Hammurapii-tiden eg’ tildels også den store brev¬ 
samling fra Sargonide-tiden. Det var med disse sistnevnte, efter 
utgiveren såkalte »Harperske« brever Delitzsch var rastløst 
sysselsatt inntil få dager før sin død, og der er grunn td å tro 
at han derunder har trukket for store veksler på sine krefter. 
