110 
Mindetale over dr. med. Paul Emanuel Winge 
holdt i den mat.-naturv. klasses møte den 23de mai 1924 
av 
R. VOGT. 
Det ydre cmrids av politilæge dr. med. Paul Winge vil man 
for tidsriimmet indtil 1915 finde tegniet i »Norges Læger«. Paa 
haus 60-aarige fødselsdag, 24de juli 1917, gjorde direktør H. 
Evensen i »Tidens T6gn« rede for hovedtrækkene i hans virke. 
og kort tid efter hans død i 1920 hadde jeg den ære i Medicinsk 
iSelskap at holde en mindetale, der er gjengit i den norske læge- 
forenings tidsskrift. Til disse dokumenter kan jeg da henvise. 
Han var en meget tidlig moden mand og vokset op i et 
høit kultivert — literært, musikalsik, historisk, politisk — miljø: 
søstersøn av Welhaven, nær slegtning av de to professorer Sars, 
i hvis kreds han vanket meget — forhold der tidlig stemplet 
ham til utprægiet nationalist og urban akaidemiiker. Det sidste 
drag i hans naturel har dog sikkert hat sin dypere grund i hans 
medfødte, konstitutionelle væsensart. Av betydning for hans 
tidlige syssel med de abstrakteste problemer var vel ogsaa hans 
langvarige invaliditet i guttedagene som følge av benlidelse. 
Han hadde stor aandelig tilegnelsesevne og sat fra meget 
unge aar inde med stor viden i filologi, historie, geografi og 
naturvidenskap, for ikke at tale om særinteresser som japa- 
nesisk. Der v,ar nok adskillige som slog op i Winge naar det 
gjaldt at faa et emne utredet fra grunden av og fuld- 
stændig rigtig. Det kunde være hans brorsønner, der trængtø 
stof til en skolestil, hans 20-aarige medarbeider fængsels- 
direktør Thrap, der ønsket utredning av et sindssykeretslig eller 
andet emne, min person, der trængte belæring om tugthusenes 
historie, fattigvæsenets organisation i tidligere aarhundreder, 
fledføringskontraktens indhold og væsen, o.s.v. De velordnede 
foredrag, som han saaledes holdt paa staaende fot og med aldrig 
svigtende beredvillig elskværdighet, løper antagelig op i tusintal. 
I lægekredsier sa man ofte om Winge, at han altid begyndte 
med Adam, og det kunde vel hænde, naar han spaserte med en 
kollega fra Lysaiker til Stortorvet, at han i sit foredrag om 
forutsætningene for kravet paa eget norsk diplomati ikke rak 
