\[ de .samme gnnidbetragtoiiiger; det er en ublandet tilfreds¬ 
stillelse at følge ham her i hans ivrige kamp for en reform av 
sakkyndighetsvæisenet. Han seiret paa dette punkt — Likesaa 
i kampiøn for den biologiske tiiregnelighetsret. 
Gjennem Winges virksoimhet er norsk sindsisykeret og 
sindssyke-adminiiistratiiion blit enkle, klare, oversiigtlige materier; 
han var i bedste forstand en rydningsmaind, en oprydningsmand, 
som bragte farbar vei og oriden i det tidligere kaotiske vildnis. 
Ved sine klare, solide, biologisk funderte ledetanker blev 
han, kan man trygt si, en praktiker i ganske stor stil — end- 
skjønt dog teori, spøkulation, deduktion var hans hjertens fryd. 
Han laa i stadig feide med det metafysiske —• har ogsaa luket 
væk adskillig metaifysisk ukrudt inden forskjellige grener av 
psykiatrien —, men var dog selv ret egentlllg en philosophus. 
Naar man læser hans betragtmnger over den prælogiske men¬ 
talitet — f. eks. i det lille skrift om totem og tabu —■ saa synes 
man nok at gjenkjende noget av Winges egen høit utviklede 
logiske skematik i prælogisk forklædning. Det er f. eks. paa- 
faldende, hvilken enkel retlinjet forbindelse Winge konstaterer 
mellem respirationsfænomenet og totem^forestillingerne — ret 
som om den pirimitive barbar hadde blik for alle fjernvirkninger 
av respirationjs-idéen. Det er mulig at Winge her har paapekt 
noget av betydning, men det er likesaa mulig at andre momenter 
har spillet ind og med større vegt —■ en naturforsker vilde 
sikkert ha valgt en helt anden metode til at utrede problemet. 
Hans skrifter hviler paa bredt, historisk fundament. Det 
blev, speoielt i senere aar, vane for ham lat fordype isig i de 
faglige begrepers historiske genese; ordeneis utviklingsgang 
fremover 1 tiden interesseide ham meget, og han raadførte sig 
i det hele flittig med filologien. Meget av dette hang vel sammen 
med hans sterkt konservative bevissthetsdndstilling, hans dype 
respekt for livets grundværdier —• de guddommelige anord¬ 
ninger, 'der ikke maatte krænkes. 
Smd'billedlig for dette drag i hans sind var hans trofaste 
kamp for familieinstitutionen: 'omsat i psykiatri hans indsats 
for famdietutelet — i familieret hans motvilje mot at se egte- 
skapet fornedret til et kontraktsforhold mellem »gamenterne«. 
En noget verdslig kvindelig patient bemerket om Winge, 
at han ikke var nogen llvstype. Han forstod sig, sa hun, 
paa saker, men ikke paa mennesker — paa lokaler, men ikke 
