114 
paa hjem —• paa kvindfolk, men ikke paa kvinder. Noget sandt 
var der ogsaa heri. Han talte engang om ncgen pene tøfler, 
som hans moir hadde git ham til skjænk for den vordende sviger¬ 
datter, men de tøfler fik aldrig nogen anvendelse. Hans store 
hjertevarme blev til gjengjæld rettet mot saker. Han blev et 
aandsmenneske av ædel inderlighet — hans vernetrang formet 
sig til livslangt arbeide for de nlykkeligste av aille. »Resp©kt 
for lidelsen« var en av han,s klare retningslinjer —• den sinds- 
syke maa ikke lide nogen uretfærdighet —■ men hertil kræves 
som den første foirutsætning, at hans tilstand blir sakkyndig 
bedømt. 
Winge var aldrig større end hvor det gjaldt kampen for 
sakkyndigheten. 
Her var visst heller intet iSted han elsket mere end dette 
videnskapernes sel^ap. 
Mindetale over prof. dr. N. Wille 
holdt i den mat.-naturv. klasses møte den 23de mai 1924 
av 
JENS HOLM-BOE. 
Vi skal iaften mindes det tap dette selskap og norsk viden- 
skap i det hele tat nylig har lidt ved professor dr. N. W i 11 e’s 
død den 4de februar iaar. 
Het ydre omrids av hans Mv vil være kjendt for medlem¬ 
mene av dette selskap, som han i 38 aar tilhørte. Het er ikke 
længe siden han var en forgrund:sskikkelse ifclandt os. 
Han hlev ikke gammel, bare vel 65 aar. Grjennem aar- 
rækker var hans helbred svak, flere svære sygdommer maatte 
han gjennemgaa, og d isin nærmeiste kreds hjemsøktes han gang 
paa gang av sygdom, ulykke og død, som grep ham sterkt og 
som let kunde ha knækket livsmcidet hos mangen anden. Men 
ingen sygdom og ingen personlig isorg formaadde at bøie hans 
sterke viljekraft og hans brændenide virketrang. Era han som 
knapt 17 aar gammel student, fuld av begeistring og med en 
jernfliid som hans samtidige kan fortælie om, for alvor begyndte 
sit botaniske studium, var hans liv en sammenhængende arbeids- 
