117 
lioldt alle forskniiigsretningers like store rot. Han hævdet altid 
at det er iindensøke/lsens giruiidighet, tankens originalitet og 
skarphet samt fremstillingens klarhet som avgjør et arbeides 
høiere eller lavere væirdi. 
Det tMidsfuiMe samvær med en rikt utrustet, særpræget 
personlighet som han var ogsaa utviklende for hans elever og 
gav A^ærxiifuldt utbytte, ikke bare i faglig henseende. De eks- 
kursioner han ledet er for mange blit festlige minder for livet. 
Som leder av Uraversitetets botaniske institiitioner har Wile 
gjort en indsats som har faat avgjørende betydning for disse 
institutioners utvikling. Den botaniske have, som ved hans til- 
træden endnu var ordnet efter det linnéiske system, har han i 
stor utstrækning omlagt efter nyere synsmaater. Frilands- 
plantene har han ordnet i grupper efter det naturlige system. 
Det botaniske laboratorium fik han oprettet i 1896, og herved 
skapte han langt bedre arbeidsvilkaar for studiet av den moderne 
almindelige botanik (pllanteanatomi og -fysiologi) end der før 
hadde været her i landet. For det botaniske museum er efter 
hans forslag opført en ny, tidsmæssig bygning til avløsning av 
de tidligere lokaler, som var ganske sprængt av utviklingen. 
Han har ogsaa utrettet meget for samlingenes tiilvekst og ord¬ 
ning. Ailerstørst fortjeneste har han kanske av forøkelsen av 
det utenlandske herbarium. Ogsaa museets haandbibiiotek og 
øvrige hjælpemidler tok han sig kraftig av. En række botaniske 
stillinger ved Universitetet og tMels ogsaa ved andre institu- 
tioner er oprettet efter hans initiativ. Han tok virksom del i 
Universitetets oentraliadministiration; i 1906 var han det aka¬ 
demiske kollegiums formand. 
Tiden er allerede langt fremskreden, og jeg skal fatte mig 
kort. Saa mange felter spænidtø Wille’s videnskabelige virk¬ 
somhet over, at imeget maa lates uomtalt. At han i 25 aar redi¬ 
gerte »Nyt Magazin for Naturvidenskaberne« og i høi grad bi¬ 
drog til at gi dette tidsskrift den ansete stilling det har hjemme 
og ute, maa dog nævnes. Likesaa at han, skjønt allerede syk, 
,nedla et stort og fortrinlig organisationsarbeide som general¬ 
sekretær for det skandinaviske naturforskermøte i Kristiania 
1916. Nævnes maa det ogsaa at han stod i forreste række blandt 
de mænd som reiste det moderne naturfredningsarbeide i Norge. 
Sterkt almeninteressert som han var tok han kraftig til orde 
for ophjælp av næringsveier som jordbruk og havebruk. Han 
har staat som formand for selskapet »Havedyrkningens venner«, 
