123 
den gainnielnoiske filologi, og det drag av soignert arbeids¬ 
metode som denne ai^ven gav liiam, kom til å prege hele hans 
virke. Da han var blitt student i 1904 begynte han sitt uni¬ 
versitetsstudium med hiistorle siom sitt vikitigste fag, som først 
efter 8 år fikk en foreløbig avislutning med en sproglig-histoiriisk 
embedseksamen. Som hovedopgave leverte han inn et arbeide 
om »Tunsbergs historie i middelalderen, indtil 1536«, Dette 
arbeidet blev siden (1913) trykt for Tønsberg. Det er helt 
historisk og snarest en gjenfortelling av de forskjellige kilder. 
Men det inneholder også gode studier over byen:s borgerliv, 
dens indre forhold, handel. 
Lenge før han tok eksamen var Helge Gjessing kommet inn 
på arkeologien. I 1908 begynte han å arbeide hos professor 
Gustafson som deltager i de antikvariske registreringsarbeider 
i Østfold. Med dette fortsatte han Siå hver sommer, delvis også 
i forbindelse nieid undersøkelser og utigravninger. Samtidig hørte 
han Gustafsons foreiesninger over norsk arkeologi og deltok i 
de ekskursjoner som blev holdt i forbindelse med dem. 
Den første frukt av Gjessinigs arkeologiske istudier blev en 
liten avhandling, trykt i 1913, med titelen »Snorre Sturlasons 
arkeologiske kundskap«. Det er en kombinasjon av arkeologi 
og filologi, hvor forfatterens kritiske evne kanskje er sterkere 
enn hans syntetiske, men som også bygger op et meget vel 
begrunnet resultat. Han påviser at Snorres egentlige arkeo¬ 
logiske kunnskap — altså hans viden om heidendommens -grav- 
piinner og skikk er — hvilte på litterær overleveiring mere enn 
på selvsyn og selvstudium. Gjessing mener ennogså å kunne 
påvise, at Snorre til fordel for sin litterære overlevering og 
kunnskap har gjort vold på hvad han selv virkelig visste. Han 
bar med andre ord sett vesentlig systematisk og litterært på 
den hedenske fortid. 
Høsten 1913 blev Gjessing ansatt ved Stavanger Museum 
som konservator ved den arkeologiske avdeling, og året efter 
tUlike som direktør for Stavanger Museum. I de næsten fire 
årene han var i Stavanger oparbeidet han sig ved sin store 
dyktighet, ved sin nøiaktighet og precisjon i arbeidet en mieget 
sterk posisjon. Han styrket museets stilling utadtil ved å legge 
et høit mål på arbeidet. Han foirtsatte ordningen av museets 
,arkeologiske samlinger, utvidet rammen for dets virkeområde 
ved å la avholde særlige utstillinger av kulturhistoriiSk art, drev 
9 
