124 
iitgravniiigør Oig imdersøkeiser på Jæren og i Ryfylke, samtidig 
som lian målibevisst la til Tette arbeidet med beiStemte viden- 
skapelige opgaver. 
I mars 1917 blei^ Gjeisising ansatt som underbestyreT ved 
Universitetets Oldsatosamiling. Han fikk bare syv år å virke 
i den. Men det var her han vokste, som personlighet, som 
arbeidiskraft, som kohega i faget. Og det var her han utfoldet 
,sin mere betydelige videnskapetige produksjon. Det er en om¬ 
fattende cg krevende stilling*. Helge Gjessing viste sig å ha 
særlige evneir til å utdype den til beste for faget. Det arbeidet 
han her utførte i det daglige virke ved landets store nasjonal' 
samling av oldfund, formet sig gjennem årene til en meget 
personlig innsats i et virke som er så overordentlig avhengig 
av mannen, personligheten, fordi det er et kvalitetsarbeide som 
også kan drives av den mindre dyktige uten at det blir justert 
av en mere våken eller aktiv offentlig kontroll. Her er ikke 
stedet til å omtale dette arbeidet i detaljer, men det må linder^ 
strekes, at det viste Gjessing kanskje i hans betydeligste form, 
— som arbeidssjel, som videnskapens og kulturarbeidets be¬ 
skjedne tjener, skolet i en gammel akademisk .tradisjon, som 
ikke hadde mistet noget av den høie noblesse som engang 
preget den, — en levende og harmonisk personlighet. 
Det er egentlig først med ansettelsen her i Oslo at Gjes- 
sings videnskapelige utvilkling og modning kommer. Her full¬ 
førte han sitt store arbeide om Rogalands stenalder, som i 1920 
skaffet ham den filosofiske doktorgrad. Og i 1922 blev han 
som anierkj enn else for denne sin videnskapelige virksiomhet inn¬ 
valgt som miedlem av Videnskapsselskapet. 
Om man gjennemgår listen over Gjeissings airkeologiske 
arbeider, er det tydelig hvor konsekvent den grupperer sig om 
to hovedområder. Det ene er hans inngående studier over 
Rogalands stenalder, en direkte frukt av hans Stavanger-år. 
Det andre er hans arkeologiske bygdebeskrivelser, for en stor 
del en frukt av hans egne undersøkelser i marken for Universi¬ 
tetets Oldsaksamling. 
Det kan se påfailende ut at Gjessing, som kom til arkeo¬ 
logien fra den gammelnorske filologi, skulde velge til sitt egent¬ 
lige virkefelt som videnskapsmann den del av forhistorien, soaii 
.unektelig står lilologien fjerhest, nemlig stenaldersforskningen 
med dens utpreget naturvidenskapelig farvede metode og hjelpe- 
