125 
midler. Vor nyere steiialdersforskniiig, isom i vinkeliglieten først 
omikiiiiig 1905, startet så avgjort i geologi ens tegai^ 
fordi def viste sig nødvendig å kjenne landets geografiske nt- 
viklingsiiistorie siden istiden for overhodet å få et grunnlag 
for den arkeologiske bearbeidelse. Stenaldersforskningen fikk 
dei-ved et litt einsidig naturvideniskaipelig preg som vi først 
efterhånden har kunnet frigjøre den fra. Men selv om det nu 
er fullstendig klart, at vor eldste bosetningshistorie må angripes 
ut fra arkeologiske og ikke fra naturvidenskapelige synspunkter, 
yil arkeologien ikke kunne undvære geologiens hjelp i dette 
arbeide. 
Isår filologen Gjesising gikk inn i et sådant forsknings¬ 
område var det siikkert fordi han følte en forpliktelse til å 
bidra sitt til aibeidet med de største og mest omfattende pro¬ 
blemer som har møtt norsk arkeologi i de siste menneskealdre. 
For det tør \el sies at hans forskervesen hadde ligget nærmere 
op til andre opgaver innenfor arkeologien. Så meget mere 
beundringsverdig er hans innsats på stenaldersforskningens 
område. — De seks avhandlinger som handler om stenalders- 
spørsmål, samler sig i det store sammenfattende hovedarbeidet 
som bærer titelen »Rogalands stenaMer«, 
Jærens rike stenalder, som ennu tross de nye Mørefundene 
fremdeles holder rangen som vårt lands rikeste og kaniskje også 
merkeligste stenaldersområde, har fristet Gjessing til under¬ 
søkelse av problemer som fremideles er centrale. Det gjelder 
ikke bare kronologiske problemer, men rent kulturhistoriske. 
Vi arbeidet oss først langsomt vekk fra det svensk-danske 
stenaldersskjema. Til disse problemer tok Gjessing stilling, da 
han satte sig som opgave å ordne Stavan,ger Museums stenalders- 
samling. Han mente først å gi en landskap sunde rsøkelse som 
bidiag til diskusjonen. Hans arbeide blev noget langt mere. 
Det formet sig til en me:get høitliggende sammenfatning av de 
store ispøismål om vår eldste bosetningshistorie og dens forløp. 
I det ytre har den omfangsrike bok karakteren av en material¬ 
samling. Ved å studere den nærmere vil man opdage at den 
har en meget fast linje. Diet centrale i den er en meget inn¬ 
gående typologisk undersøkelse av visse hovedformer av old¬ 
saker som bakgrunn for slutninger om kulturfoimer. Det er 
en merkelig fin, på isine steder åndfull undersøkelse av tilsyne¬ 
latende så uinteressante ting som formene på små stenøkser. 
