143 
clief l‘or iiiyiitverket, JiOacliim Åkeriiian var i endel laar »fore- 
ståiTdaie« for bergskclen i Falun, og der, i et centiTim for den 
svenske bergrørelse, vokste sønnen op. Han blev student i 1855, 
tok bergeksamen ved Uppsala universitet i 1860 og gjennemgik 
derefter Falun bergskole. Her blev han straks efter lærer i 
jernets metallurgi og flyttet i samme stilling i 1869 til Stock- 
hohn, da den høiere bergundervisning overførteis fra Falun til 
den Tekniske Høiskole. Her stod haii som professor indtil 1891, 
da han — 54 aar gammel —■ blev generaldirektør for kommers- 
kollegiet, fra hvilken stilling han faldt for aldersgrænsen i 1905. 
I aarene 1892—1910, altsaa i ikke mindre end 18 aar, var 
han medlem av Riksdagenis første kammer, valgt fra Varmland. 
De talrike svenske jernverk, som fra urgammel tid hadde 
utgjort en rygrad i Sveriges næringsliv, og vi kan godt lægge til 
ogsaa i Sveriges politik og historie, dannet ved midten av det 
18de aarh. (1748) en mægtig sammenslutning, »Jernkontoret«, 
og denne institution knyttet Richard Åkerman til sig allerede i 
1863. Jernkontoret gav Åkerman midler ihænde til hvad man 
med et moderne uttryk vilde kalde et forskningsinstitut for 
utviklingen av den svenske jernbedrift. 
Med bistand av diverse medarbeidere studerte Åkerman de 
mangeartede processer inden jernets metallurgi, og hermed var 
han ivrig beskjæftiget fra midten av 1860-aarene til begyndelsen 
av 1890-aarene, da han gik over som chef for et stort emibeds- 
verk. Reisultatene av hans undersøkelser blev offentliggjort i 
»Jernkontorets Annaler«, hvilket tidsskrift var blit grundlagt 
allerede i 1817. 
Vi skal her ikke levere nogen fortegnelse over Åkermans 
talrike avhandlinger, men kun som nogen spredte eksempler 
nævne hans studier over jernmalmenes røstning, brændsel- 
forbruket i masovn og hele malsovnsprocessens kemi, om bes- 
semerprecessen og om martinprocessen, om generatorgas, om 
iudflydeisen av silicium, svovl, fosfor og mangan paa jernets 
egenskaper, om foisforindholdet i træmel. Ållerede i 1871 og 
1872 paaviste den engelske forsker Lowthjian Bell og Åkerman, 
at der eksisterte en likevegtstilstand mellem jernets oksydations- 
grader og forholdet mellem CO 2 og CO eller mellem H^O og H^. 
Et par aar tidligere hadde Guldberg og Waage utviklet prin- 
cippene for massevirkningsloven, men deres studier blev, om 
