93 
Men det var dog kanske især i et nyt milien, fra 1880 av, 
at Jagic rent personlig traadte frem i sit fulde lys; det aar blev 
han kaldt til piofessor og ordinarie akademiker i St. Petersbiirg. 
Det er vistnok ikke mange videnskapsmænd givet i løpet av seks 
aai at sætte sig saa sterke spor iit fra et stilfarende videnskaps- 
omiaade som Jagic gjorde i Rusland. Hans evne til at vurdere 
talenter, løfte dem frem, faa deres interesser paa rigtig spor,__ 
hans eA ne til at ildne de alt ældre arbeidere, — hans evne til 
at samle interessene om større, mere fælles maal kom her, i et 
idealistisk tænkende og arbeidende milieii, i sjelden grad til sin 
ret. Jeg husker fra 1887—1888, da jeg selv første gang var i 
Rusland, og man ved universitetet i Moskva saa mine sproglige 
interesser spire frem, hvorledes jeg stadig maatte høre: aa hvor 
skade, at Jagic ikke mere var der, saa jeg kunde komme ind 
under hans indflydelse, hans rike skole . . . For Jagic hadde 
Aæiet professoren i slavistik — ikke for Petrograd, men for hele 
Rusland, folk søkte til ham, folk sværmet for ham, han var som 
lyset av en aabenbaring — som det noksaa let gaar blandt 
russere naar stenmingsbølgen griper dem. Endnu i 1902, paa 
besøk hos en læge i fjerne utegne av Vestrusland, kunde jeg 
merke den formelig barnlige heros-dyrkelse; da fruen paa sit 
spørsmaal fik høre at jeg kjendte Jagic og hadde studert hos 
ham, var det som om jeg steg i agtelse — hun hadde selv som 
student hørt Jagic under hans glansaar, hun omfattet hans navn 
med en bortad religiøs kultus. 
Jagic blev staaende som aktivt medlem av det russiske 
Aidenskapsakademi, med stor honnør og med russisk gage, da 
han i 1886 fulgte kaldet fra Wien om at overta sin berømte lærer 
]\riklosich’s stilling. Han opretholdt intens forbindelse med 
Petersburg, reiste stadig dithen, satte nye foretagender igang, 
nj^ttet paa de forholdsvis rike midler som man der kunde dispo¬ 
nere, med sit prøAæde ypperlige organisatoriske overblik. I sin 
mægtige dobbeltstilling var Jagic dermed blit en avgjort førende, 
den ubestridte primus inter pares blandt lederne av den slaviske 
filologiske verden — som blandt slaverne egentlig hadde betyd¬ 
ning av noget meget mere end den trange »filologi«. Jagic blev 
f. eks. den naturgivne organisator og redaktør for det store 
tiltak »Encyklopædi for slaAusk filologi« Aæd Petersburgs Auden- 
skapsakademi, til hvis utarbeidelse han samlet kræftene fra alle 
mulige land, en slags forstørret paralel til de forskjellige 
