6 
ERNST W.SELMER. 
[Nr. 1 
som um ordet hadde einstavingstonelag.“ Til dette skal vi se¬ 
nere komme tilbake ved behandlingen av det nedenfor offentlig, 
gjorte kurvemateriale. Men når Hægstad umiddelbart bakefter 
anfører første linje av et (vel sannsynligvis deklameret?) vers: 
åa fjødVun oo flødfuyi hodu 
og bemerker at han i ordet fjødVun ved siden av den normab 
aksent 2 leilighetsvis også har konstatert aksent 1, når det hvilei 
sterkt eftertrykk på ordet, så behøver dette ikke å tydes son 
noe specifikt færøisk, men er snarere å se i lys av det son 
Storm anfører om enkelt tonelag med høitone for begge tone 
lag (Norvegia I, S. 46) som kan høres i utrop av sterk for 
undring, ved sterk sinnsbevegelse (f. eks. uvilje) og (foreldet) 
det bøiere foredrag (kanskje særlig fra prekestolen?) som ei 
etterligning av dansken. 
Jeg er av den grunn utilbøielig til å tillegge et slikt enkelt 
slående tilfelle, bvor i deklamasjonstone tre med f anlydende 
og vel derfor allitererende ord (/^’ui, fjødlwi, fiødtun) gjensidij 
påvirker hverandre, altfor stor betydning. Ved undeisøkelseij 
av den musikalske aksents elementære grunnlag i et sprog elløi 
målføre må det alltid være de enkle, affektfri tilfelle som mar 
i første rekke vier sin opmerksomhet; når man såvidt gjørli; 
har fått overblikk over den musikalske aksents grunnformer 
leksikalsk uttale av isolerte ord („den spontane musikalskj 
aksent^), kan man ta fatt på den „kombinatorisk betingede 
musikalske aksent, en langt vanskeligere opgave, med en lekk 
mere eller mindre uberegnelige faktorer av psykisk og fysis 
natur. — En annen sak er det, at Hægstad utvilsomt bar re 
i at forskjellen mellem de to aksentformer 1 og 2 ofte kan væi 
forsvinnende liten; dog kan dette neppe bero på sekundæn 
psykiske eller retoriske faktorer (affekt, emfase o. l.) men 
begrunnet i de færøiske tonelags struktur. Jeg undeiskiivei ^ 
ett og alt Hægstads bemerkning S. 70 at ban ikke sjelden ka^ 
konstatere „svaging i tonelaget^, så at man i samme oid htj 
børt både aksent 1 og 2, og at „tilstandet vert likevel med det 
noko uklårt og innfløkt i surne stykke.“ (S. 71). Og når Hæ( 
STAD (ibid.) formoder at færøimålet står i en overgangstid so^ 
for en del skyldes dansk påvirkning, har han utvilsomt ret 
dog vilde jeg ha anført denne danske innflytelse som særl 
sterkt virkende i et tilfelle som det ovenfor omtalte, hvor de T 
Storm anførte, i eldre norsk påviselige og helt analoge tilfel 
„i det høiere foredrag“ utvilsomt peker i samme danske retnir 
