1924] 
DE FÆRØISKE TONELAG. 
15 
kan det som bekjent være et spørsmål, hvorvidt rullingen (tunge- 
slagene) egentlig er å opfatte som en primær egenskap ved 
;-dannelser. Sievers f. eks. går nt fra den koronale løftning av 
tnngebremmen som det egentlige og primære moment ved r-dan- 
nelsen. — Denne av mig fi^emsatte teori rammer selvfølgelig 
bare utlydende nominativ-r, og ikke de øvrige i kraft av Verners 
lov stedfinnende innlydende ^ ^ r-overganger, hvor naturligvis 
sonoriteten er en viktig faktor. 
I N 3 ræi[jur gjenfinner vi de under enstavelsesordene be¬ 
handlede Ire faser, men her fordelt på tre stavelser: På N 3,1 
faller forslaget Ais—cis (3 ht.: 11,5 hsk. =0,26 shst.), fulgt av 
Fig. 9. N 3. 
Fig. 10. N 2. 
Fig. 10. NI. 
et høileie, fluktuerende i beltet c d (ca. 32 hsk.), som strekker 
sig over den sonore „kjerne“ i ordet; så følger et fall cis—Ais 
(3 ht.: 7,5 hsk. = 0,40 fhst.). — Stemmeløs anlyd og utlyd op- 
viser N 2: dæa'vur; her mangler den første av de tre viktigere 
faser, nemlig forslaget; til gjengjeld er høileiet utpreget og strek¬ 
ker sig omtrent over hele ordets sonoritetskjerne, fra begynnelsen 
av N 2,2 og et stykke inn i N 2,4; det bør nærmest karakteri¬ 
seres som fluktuerende omkring d (ca. 37 ht.). På resten av 
N 2,4 og et stykke inn i N 2,5 har vi fallet ca. d—Gis (5 ht.: 
11 hsk. == 0,45 fhst.). Ordet vil senere gjenfinnes under N 62 A 
og B, inngående som ledd i en kort setning. 
Derefter tar vi for oss et par optagelser, hvor stemmekurven 
1 iiinlyd hrytes av stemmeløse elementer. N 1 opviser et høist 
påfallende kurveforløp. Efter en kort synkende ansats (på slutten av 
N 1,2) ansettes en smukt og regelmessig stigende forslagsfase som 
