1924] 
DE FÆRØISKE TONELAG. 
19 
regner man ikke med den stemmeløse avsats i N 17,5 blir for¬ 
holdet (normalt) omvendt. 
Tilslutt N 23 hrcxndunn, et trestavelsesord, bestemt form til 
N 1. Her synes aksentforholdene ^ å ha bevirket at de 
to sistnevnte trykksvake stavelser ikke har formådd å utvikle 
noen skarpt utpregede faser, men bare opviser en sterkt fluktu¬ 
erende tonekurve. Også her sporer man visse overensstemmelser 
mellem grunnordet (N 1) og det avledede (N 23); smlgn. f. eks. 
det synkende kurvestykke N 1,6,7 med N 23,6,7, hvoi kuiven 
påny presses op (på N 23,7,8) for så å avsettes med en utvisket 
fallfase på N 23,9. Man kan imidlertid også betrakte N 23,2—6 
som en forslagsfase ca. c—fis (6 bt.: 48 hsk. = 0,13 shst.) og 
N 23,6—9 som et sterkt fluktuerende høileie i beltet dis :)= 
(28 hsk.), med synkende avsats. 
Efter å ha analysert de forskjellige enkelttonelagskurvers 
fasesammensetning vil vi så sammenfatte resullatene i en tabel¬ 
larisk oversikt. (Se hosstående skjema I) hvor optagelsene er 
' ordnet gruppevis efter sitt stavelsestal (1, 2, 3) og innen hvei 
gruppe efter fallets stigende ansatshøide). - Mens et bergensk 
enstavelsestonelag i sin mest utpregede form kunde opvise seks 
' faser (smlgn. Berg. Bm. S. 26), vil den tilsvarende færøiske tone- 
lagskurve opvise høist 5: 
Y 
Av disse faser er I (ansatsen) og V (den yderst sjelden fore¬ 
kommende avsats) av underordnet betydning og settes i vårt 
skjema helt ut av betraktning. De gjenstående tre faser; \\ for¬ 
slag, III høileie, IV fall er derimot meget viktige og bærere ay 
den karakteristiske tonebevegelse. Jeg er fullt opmerksom på 
det risikable å ville abstrahere generelle regler av 18 eksem¬ 
pler, men overensstemmelsene er efter min mening så store 
1- nt man tydelig sporer en bestemt melodisk tenden-. — Et hurlig 
overblikk over de i skjemaet inntegnede toneverdier viser oss at 
