44 
ERNST W. SELMER. 
[Nr. 1 
setles allså tonelaget på denne fase. Ordets plass i gruppen 
synes ikke å influere på utviklingen av denne fase, idet det for¬ 
deler sig jevnt på front- (N62A, N 75, N 77) og finalslillmg 
(N 73, N 69, N 71). Denne fase holdes i det hoie toneleie (hvor 
fase II finnes, selvfølgelig i umiddelbar tilslutning til denne), 
varierende mellem d e og med en gjennemsnittslengde av 
13,25 hsk. i de 6 eksempler hvor den finnes, mot gjennemsnitlig 
24.67 hsk i leksk. tostavelsesord med enkelt tonelag. Reduk¬ 
sjonen skyldes delvis den generelle forkortelse som inntrer når 
et ord rykker inn i setningssammenhengen. 
IV. Fallfasen er ubetinget den viktigste av alle, idet den 
forekommer i samtlige optagelser, uansett om ordet står i front- 
eller finalstilling. Men likesom en særlig utpreget forslagsfase 
(smlgn. II, ovenfor) synes å betinges av frontstilling, så er om¬ 
vendt fallfasen best utviklet i de finalstillede tonelagsord som 
bærer av setningens eller ordgruppens slutningskadence. 1 Iront- 
stillingen varierer fallfasen mellem l og 3 ht., med 2,38 ht. som 
gjennemsnittsverdi, i finalstilling derimot mellem 6 og 10 ht., 
gj.sn. 8,20 ht. Sammenlign hermed det leksikalske fall (S. 23) 
som for tostavelsesordenes vedkommende varierte mellem 3 og 
8 ht, gj.sn. 5,38 ht. ~ Fallet ansettes i umiddelbar tilslutning 
til høileiets eller forslagets avsats, og avsettes ved frontstilling 
mellem c og f, altså i midtre eller hølt toneleie, i finalstilhng 
mellem Fis og Gis, altså i det dype toneleie og gjennemsnitlig 
noget lavere enn den leksikalske fallfases avsats. Undersøker 
vi lubrikken „Melodiens avsatsdifference“, finner vi at den i 8 
tilfelle opviser negative, i 3 positive og i 2 tilfelle nullverdier. 
Av disse kommer på frontstilling: 3 negative, 3 (alle) positive 
og 2 (begge) nullverdier; de 5 øvrige negative verdier kommer 
på finalstilling. Sammenligner vi med leksikalsk uttale, kommer 
vi til det resultat at negative (og null)verdier synes å dominere, 
med andre ord at fallet avsettes (i jevnhøide med eller hyppigst) 
under forslagets ansatstonehøide, — altså at det fær. enkelttone- 
lag i sin begynnelse gjennemsnitlig opviser høiere tonegang enn 
i sin slutning: høitone, om enn forholdsvis svakt utpreget, 
må sies å herske. — Fallhastigheten varierer i fiontstilling mel¬ 
lem 0,24 og 0,03, med 0,09 som gjennemsnittsverdi, i finalstilling 
mellem 0,22 og 0,17, gj.sn. 0,19. Den belydelig større fhst. i 
sistnevnte gruppe skyldes selvfølgelig setningens slutningskadence. 
I leksik. uttale (S. 24) opviste tostavelsesordene gjennemsnitlig 
0,29 fhst. Man kunde fristes til å spørre hvorav det kommer 
