OM STAVANG ER MÅLET. 
5 
1924] 
SwEET i sin „Han(.lbook“ (S. 154) bemerker at engelsk og svensk 
er de eneste germanske sprog med stemte klusiler i utlyd (smlgn. 
Norvegia I, S. 68). 
Det ser således ut til at man ingen vei kommer, dersom 
man på den ene side nøier sig med de vage definisjoner „hård“ 
og „bløt“ og på den annen side lar det bero med undersøkelsen 
av representantene for germ. p, t, k i medial (intervokalisk) og 
fmal (postvokalisk) stilling. Man må tvertimot ta op spørsmålet 
i dets fulle bredde og for det første opgi de ytterst tvileomme 
betegnelser hård og bløt og i stedet for dem innføre andre mere 
adekvate foneliske termini. Men disse kan selvfølgelig først 
finnes efterat man har foretatt en eksakt undersøkelse av et 
givet målføres hele klusilmateriale, og det både i front, medial 
og final stilling. — Et forsøk herpå er delvis blitt gjort allerede 
i 1908 av A. B. Larsen som i „Avhandlinger viede Sophus 
Bugges Minde“, S. 43 ff. behandler spørsmålet bløte contra hårde 
konsonanter under en ny synsvinkel. Dr. Larsen fremsetter den 
teori, at alle tenues i vikingetidens norsk var rene tenues, og at 
aspiiasjonen — som han mener er særlig sterkt å spore på 
Sørlandet (specielt i Egersund) — først inntiådte i fremlyd i den 
senere del av middelalderen. Denne intensitetsforøkelse av fron- 
tale klusiler skulde så ha medført en svekkelse av de korte 
mediale tenues, som så (vesentlig av psykologiske grunner?) 
tenderte i retning av målførets „mediæ“, og blev mere og [uindre 
utsatt for å konfunderes med disse, håde i akustisk og artikula- 
torisk henseende. — Dr. Larsen bygger denne teori om frontal 
intensitetsfoj'økelse på en av ham (og efter hvad han meddeler 
også av mange lægfolk) konstatert tendens til sterk aspirasjon 
av anlydende tenues på Sørlandet, fremfor alt i Egersund, hvor 
„det for dentalens vedkommende er observert av put)likum i 
andre byer — — —; egersunderne har ord for at de uttaler 
bokstaven t som t ]i“ (ibid. S. 45). Lenge før jeg leste denne 
avhandling av Larsen hadde også jeg konstatert visse eien- 
dommeligheter ved de stemmeløse klusilers aspirasjon, dog ikke 
bare på det egentlige Sørland, men også i Bergen og sydover. 
At aspirasjonen av alle anlydende tenues vel kan være noget 
sterkere enn vi østlendinger er vant td, medgir jeg gjerne; men 
det som dr. Larsen anfører om artikulasjonen av egersundsk t 
gjelder efter mine iakttagelser ikke lyden i egenskap av klusil, 
næn av dental. Vest og Sørlandet anvender her i stor ut¬ 
strekning svarende til østlandsk postdental t en noget høiere- 
