8 
ERNST W. SELMER. 
[Nr. 3 
som vi er vant til å kalle for stemmeløse (p, t, k) og stemte 
(h, d, (j). 
Ved denne undersøkelse av sonoritetsforholdene ved klusilene 
benytter jeg en ny og forholdsvis uprøvet fremgangsmåte, hvis 
teoretiske utformning er gitt av Calzia i „Vox“ 1919, s. 18 ff. i 
en avhandling: „Die Phonoposoto- und Phonotopometrie“. Med 
disse nokså tunge og lange navn betegner Calzia henholdsvis 
„den Grad“ (Posotie = ft) og „den Ort“ (Topie == x) i den 
sonoritet som ledsager en given lyddannelse. Den eksperimen¬ 
telle analyse av slike fenomener er forholdsvis enkel, idet den 
synchrone registrering av munn- og larynxlinje er tilstrekkelig. 
Allerede før Galzias artikel utkom, har sprogvidenskapen laborert 
med grader av stemthet og stemmeløshet, og uttrykkene „halb- 
stimmhaft, (demisonore)“ og „halbslimmlos, (demi-sourd)“ som 
etapper på veien mellem absolutt stemmeløshet og full sonoritet 
vil være bekjent, det førstnevnte for å betegne at stemmebån¬ 
dene har svinget (o: kymografiets larynxlinje opviser vibrasjoner) 
på litt mere enn halvparten, det sistnevnte på litt mindre enn 
halvparten av angjeldende lyds artikulasjon. Men manglene ved 
en slik omtrentlig defiiusjon er innlysende. Fremforalt fordi det 
ved masseundersøkelser vil være umulig å sammenligne sonori¬ 
tetsforholdene ved lyd av vekslende lengde, med mindre man 
får redusert de absolutte tallverdier for stemthet resp. stemme¬ 
løshet til relative, f. eks. ved å angi, hvor mange procent eller 
hvor mange tiendedeler av den hele artikulasjon er stemt resp. 
slemmeløs. Calzia valgte tiendedelen (med to decimaler), men 
kunde selvfølgelig likeså godt ha tatt procenten med én decimal. 
På denne måte kan han altså f. eks. konstatere at en klusil, 
hvis (første) sonore del er 10 hsk. og (siste) stemmeløse del 4 
hsk. i fonoposotometrisk henseende er identisk med en annen 
klusil, hvis samme deler er henholdsvis 15 og 6 hsk. Reducerer 
man her tallverdiene til et dekadisk system, får man jo i begge 
tilfelle io/i 4 -h Vu = %i+^41 = 7,14-P 2,87. — Men disse tall 
uttrykker ennu ikke stedet for sonoriteten, som jo f. eks. ved 
en klusil kan ramme artikulasjonens „tension“ og/eller „tenue“ 
og/eller „délente“. Efter min mening, og i den utstrekning jeg 
hittil har kunnet konstatere det, har den eldre dialektforsknings 
auditive undersøkelser meget ofte tatt feil og gitt falske defini¬ 
sjoner nettop av den grunn at øret kun ytterst mangelfullt er i 
stand til å finne (t) for artikulasjonens sonoritet. En sonor 
on-glide til (= tension) eller off-glide fra (= détente) den angjeldende 
