r 
1924 ] 
OM STAVANGERMALET. 
9 
■ kliisil har ofte fristet iakttageren til å karakterisere lyden som 
■ helt igjennem sonor. Galzia fjerner denne ulempe ved sin topo- 
Imetriske definisjon. Hari opstiller tre hovedformer (Typus I, II, 
I III) av hvilke alle andre forekommende muligheter er å betrakte 
■ som modifikasjoner. Mine Stavanger-undersøkelser påviste hen- 
I siktsmessigheten av å innføre en fjerde grunnform (IV) som jo 
■ selvfølgelig kun er en kombinasjon av I og III. Hertil kommer 
tselvfølgelig mulighetene full (hel) sonoritet og full (hel) stemme- 
lløshet som jeg anfører som type V og VI. Galzia deler hver 
lav sine grunnformer i to underavdelinger alt efter som > 5,00 
■ eller jt < 5,00 og får således 6 typer (I—VI), som for de siste 
ltre’s vedkommende ikke dekker sig med mine. 
I 'J’ype I I- 1 - 1 
■ ci b c 
\ III--I-1-1 
■ ab d c 
I „ III I-1-1 
l a b c 
I „ IV I - 1 --- 1 
I a ^ t) d c 
■ c 
I b 
I „ VI I--1 
■ a c 
b 
Linjen ac betegner her den hele artikulasjon, i I er ab stemt, 
i II bd, i III bCy i IV både ab og dc. Uttrykt kort og populært 
kan man altså si at et givet fonem kan være sonort i sin be¬ 
gynnelse, i midten, i slutten, eller både i begynnelsen og slutten, 
helt sonort og endelig helt stemmeløst. — Tar vi nu igjen for 
oss de S. 8 nevnte identiske eksempler, vil vi forstå, at de faller 
under type I, med lopie (t) = 0 —t» 7,14, og den samlede formel 
blir således 
I: TT = 7,14, T 
0—>7,14. 
