18 
ERNST W. SELMER. 
[Nr. 3 
avgjort det generelle spørsmål: hvorledes er i de stavangerske 
klusiler selve lukkedannelsen (okklusjonen) fordelt på de seks 
typer i det foreliggende materiale? Det mest iøinefallende ei¬ 
den omstendighet at tp. I er i avgjort majoritet med 79 eks., 
dernest kommer tp. V med 39, tp. VI med 37, tp. IV med 18, 
tp. III med 5; type II er overhodet ikke representert. Tp. VI er 
av mindre interesse, da i de fleste tilfelle hvor den forekommer 
lydgruppens struktur og fonemets plass i denne omtrent med 
naturnødvendighet må betinge full stemmeløshet. Vår opmerk- 
somhet koncentreres derfor i utpreget grad om de fem første 
typer, som imidlertid på grunn av den manglende tp. II reduceres 
til fire (I, III, IV, V). At tp. II ikke er belagt, er ikke å undres 
over. Den kan kun lenkes utviklet på én måte, nemlig som op- 
stått av fullt og sterkt sonore klusiler (tp. V), hvad der kun kan 
forklares ved at angjeldende lukkelyd på et tidligere sproghisto- 
risk trin har hatt sterkt sonor okklusjon (utpreget belglyd), og 
dette kan neppe ha vært tilfelle i stavangermål, hvis man da 
tør dra slutninger bakover i tiden, bl. a. ut fra den omstendighet 
at tp. V så ofte mangler hvor man av „lydhistoriske“ grunner 
kunde ha ventet å finne den. Som „bløt“ form, fremgått av 
„hård“, i inn- og utlyd, vilde tp. II være omtrent naturstridig: at 
apa gjennem a[pb 2 )]a skulde utvikle sig til aha og ikke gjennern 
a[bpb]a > aba er ikke meget rimelig (|96j9 = tp. II, bpb = tp. IV). 
Tilbake står da de ovennevnte fire typer, som igjen fordeler 
sig på to grupper: III og I, IV, V. Den sistnevnte gruppe op- 
viser det felles karakteristikum at okklusjonens begynnelse i alle 
tre tp. er sonor, mens tp. III har stemmeløs begynnelse av okklu¬ 
sjonen, hvilket i fire av samtlige fem tilfelle kan forklares ved 
angjeldende fonems stilling i anlyd På de gjenstående tre 
typer I, IV og V faller da tilsammen 136 av samtlige 178 undersøkel¬ 
ser, og dette er, såvidt jeg kan skjønne, nøkkelen til forståelsen av de 
stavangerske lukkelyds okklusjon: „ved overgangen fra foregående 
sonorlyd {herunder innbefattet det proklitiske forslag [d]) spores der 
en tendens til å la denne sonoritet trenge inn ihvertfall et stykke 
i okklusjonen, og lydhistoriske {delvis også lydfysiologiske) grun¬ 
ner avgjør derpå, hvorledes resten av okklusjonen forholder sig: 
stemmeløs i tp. I, stemmeløs og atter stemt i tp. IV, helt stemt i 
tp. V. — Herav forklares, ihvertfall delvis, den brokete uover¬ 
siktlige mangfoldighet av vekslende sonoritetsforhold i de stav. 
lukkelyd, og dette kaster da også lys over det siste — og vik¬ 
tigste — spørsmål som vi stiller oss, nemlig: hvorledes fordeler 
