OM STAVANGERMALET. 
19 
1924] 
typene stg på de fonemer som vår lingvistiske sprogbruk pleier 
å kalle „bløte“ konsonanter eller b, o? 
Disse lyddannelser finner vi samlet i skjemaet i de horison¬ 
tale rekker med * i margen. Vi sammenfatter dem oversiktlig: 
-- 
I 
IV 
V 
VI 
n 
HH 
zz 
1 
1 
1 
1 
15 
4 
23 
3 
7,43 
Utlyd -p, -t, -k 
18 
4 
1 
2 
4,43 
Tilsammen 
33 
8 
24 
5 
Også her er tp. I, IV, V i avgjort majoritet, v. s. a. noen få 
tp. VI. I innlyd dominerer den fullt sonore tp. V, dernest kom¬ 
mer tp. I som i utlyd er absolutt fremherskende mens her full 
sonoritet kun er belagt i et eneste eksempel. De gjennemsnitt- 
lige TT-verdier viser i innlyd „demi-sonore“, i utlyd „demi-sourd“ 
artikulasjonsart. Ved summering av både inn- og utlydende 
eksempler blir tp. Ts overvekt særlig iøinefallende. 
En kortfattet definisjon av de fonemer som i norsk lydskrift 
betegnes b^ g blir altså på grunnlag av Stavanger-målet; 
1 . Stav ang ejinål er stemmeforliolclene ved r, b, a Jiøist 
vekslende. 1 innlyd synes full sonoritet å forekoynnie ofte, og i 
gjennemsnitt kan den innlydende artikulasjonsty-pe kalles for 
halvstemt (demi-sonore). — 1 utlyd derimot avsettes lukkedan- 
nelsen stemmeløst og artikulasjonstypen er her halvstemmeløs 
{demi-sourd). 
Med den foreliggende undersøkelse er selvfølgelig temaet 
■s, 6^ på langt nær uttømt, ikke engang for Stavanger, enn 
si da for hele den „bløte“ kyststripe og de tilstøtende grense- og 
overgangszoner, hvor man uten tvil vil gjøre mange interessante 
opdagelser. En uttømmende og helt fyllestgjørende undersøkelse 
av disse lydfenomener måtte også ta op det vanskelige i n ten si- 
tetsspørsmål, som dog muligens vilde kunne reduceres til en 
undersøkelse av munntrykket. Jeg har boldt det utenfor dette 
lille arbeides ramme, da det bare vilde ha forkludret den 
givne problemstilling: stemmeforholdene ved klusiler i Stavanger- 
målet. 
