8 
iifvet tilltog småningom allt mer och mer, tills svalan slutligen 
blef så liflig, att hon pa allt sätt sökte befria sig från fången¬ 
skapen i min hand; — jag gick då ut på trappan, och, som 
handen öppnades, aflägsnade sig svalan, med en skarp flygt i 
rak sträckning, sa langt som jag med ögonen kunde följa 
henne. 
Att denna min berättelse är sannfärdig, och att det var en 
verklig hus- eller skogs-svala, och icke en flädermus eller 
trollslända eller annan varelse, kan jag på heder och samvete 
försäkra. 
Upplysningsvis får jag härjemte äran nämna,, att för flera 
år sedan utgafs i Christianstad en tidskrift kallad Skillings- 
magasinet, hvaruti förlöjligades det påståendet, att svalorna 
vintrade på sjöbottnen, hvilket gyckel förtröt mig, då jag visste, 
att så verkligen förhöll sig, åtminstone med några individer af 
dem; hvarföre jag meddelade författaren ofvanstående under¬ 
rättelse, som då genast blef intagen i nämnde Tidskrift och 
sedermera blefvo flere dylika underrättelser i densamma införde. 
Motala och Bona Bruk den 15 December 1849. 
Gust, Grill.» 
Med anledning häraf anförde Hr Sundevall följande: 
Båda dessa skrifvelser intyga, liksom den ofvan anförda, 
och flera andra kända uppsatser, att svalor blifvit upptagna med 
isnot och återkommit till lifs, samt flugit omkring, då de hållits 
nagon tid i eldadt rum. Bada hafva visserligen i hög grad 
utseendet af att vara rena och säkra observationer och i båda 
fallen kan man väl svårligen betvifla, att insändarne verkligen 
vid de beskrifna tillfällena haft svalor i händerna och sett dem 
qvickna till o. s. v. Men ehuru det ej skulle kunna falla mig 
in att draga i tvifvelsmål de personers trovärdighet och enskilta 
öfvertygelse, som haft godheten meddela dessa uppgifter, måste 
jag dock, under fullt erkännande af min tacksamhet för dessa 
meddelandem, tillstå, att jag ännu icke kan antaga, att dessa 
foglar verkligen legat i vinterdvala under vattnet och blifvit så 
