4 
man så vill, bladet äfven hos denna växt bestämdt till förök- 
nings-cellulernas danande. Sedan denna förrättning försiggått, 
har bladet fullgjort sin bestämmelse; chlorophyllets förlust med¬ 
förer bladets upplösning, och som de nedersta bladen äro de 
äldsta, och de öfriga yngre i samma ordning de sitta närmare 
stammens topp. så fortskrider på stammen denna bladens upp¬ 
lösning nedifrån uppåt. 
Att stammen bibehåller sitt chlorophyll är villkoret för 
densammas tillväxt i längd, på samma gång det antyder, att 
densamma icke fått sig anförtrodt schizogonidiernas (sporidiernas) 
frambringande, en förrättning, som uteslutande tillkommer bladen. 
En motsats af blad — i växandet begränsade och frambringande 
föröknings-cellulerna «— och stam — i växandet obegränsad 
och ej egande bladens phvsiologiska function — synes således 
omisskännelig. 
Uti flera af Phycéernas högre familjer finnas icke blott 
arter, på hvilka man skulle kunna tillämpa det Linnéanska: 
radix, caulis et folia in unum, utan äfven sådane, hvilka hafva 
axel och blad bestämdt åtskilda. Dessa senare, i morphologiskt 
hänseende mera utbildade former äro dock vida sällsyntare uti 
Phycéernas lägre familjer. — I Kongl. Vet. Ak. Handl. för 1846 
har Herr J. G. Agardh framställt slägtet Anadema såsom högsta 
typen i Confervernas familj. Den växt, hvars beskrifning jag 
här meddelat, intager bland de närslägtade Ulveae en analog 
plats, och det anförda Linnéanska uttrycket, som i det längsta 
tycktes med skäl kunna tillämpas på dessa, eger således icke 
en, i fråga om dem, full giltighet, 
t 
På tab. I föreställer: 
Fig. 1. En del af ett fullt utveckladt exemplar. 
„ 2. En del af ett ungt exemplar med tänder i kanten, början till 
blifvande blad. 
„ 3. Ett vertikalt snitt af stammen. 
„ 4. Ett tvärsnitt af stammen, visande de tvänne enkla cellullager, 
hvaraf densamma är sammansatt. 
