245 
kokning med koncentrerad svafvelsyra; återstoden kornigt kisel- 
‘pulver. I kokning med kolsyradt natron dekomponeras det par- 
tielt och blir brunt, men alkalit har upptagit endast ett knappt 
märkbart spår af kiselsyra. Ur pulvret efter behandling med 
alkali utdrar utspädd saltsyra i lindrig digestion en betydlig del 
mangan och kalk med endast ett litet spår af jernoxid; det 
olösta blir dervid ljusare. 
Analysen gaf 
Si 
43,302 håller syre 
22,483 
4,94 
Al 
Fe 
6,800 - 
4,570 - 
3,178 j 
1,371 ( 
= 4,549 
1,00 
Mn 
9,884 - 
2,222 \ 
- 
Ca 
Mg 
. 1 5,959 - 
. 1 1 ,898 - 
4,538 ( 
4,609 
= 11,452 
2,51 
Co 
0,390 - 
0,083 / 
/ 
H 
. 6,127 -— 
98,930. 
5,447 
1,19 
Analysen 
har 
gifvit en förlust af mer än 1 
procent. 
Al- 
kali har ej blifvit sökt, ehuru det torde finnas. Brist pä rent 
material har hindrat att undersöka detta närmare. Sådan den 
nu är, ger analysen, ehuru med ett öfverskott i de enatomiga 
basernas syre, formeln 2R 3 Si 2 +KSi-f 3M. Men denna formel sy¬ 
nes icke pålitlig, när man besinnar, att ur det med alkali be¬ 
handlade stenpulvret saltsyra utdrager mangan och kalk, men 
intet eller endast ett spår af jernoxid eller lerjord, hvilket man 
dock borde förmoda, om i mineralet funnes en term RSi+3M. — 
Det torde derföre vara sannolikare att mineralet håller alkali^ 
samt att en del af jernet funnits såsom oxidul, hvarigenom de 
enatomiga basernas syrehalt höjes, och syreqvantiteterna blifva 
5 : 1 : 3 : 1 eller 15:3:9:3, då formeln RSi 2 +3(r 3 Si+H(=RS 2 + 
|3rS+Aq} uppkommer, hvilken bättre instämmer med mineralets 
kemiska förhållande. 
5. Brunsten från Skidberget. 
Mineralet svart blygrått, derbt, utan annat tecken till kri- 
stallisation, än små mammelloner, men hvilka ej visa sig strå- 
