_ 88 — 
att båda skuHe förekomma i Östersjön, Håraf vinnes således 
ingen säker bestämning af namnen. 
Helt olika blir förhållandet med de svenska naluralie- 
samlare, som efter Linj^és beskrifningar bestämt namnen på fi¬ 
skarna. De hafva utan tvffvel oftast ansett den allmänna sven¬ 
ska arten för S. aeus, emedan denna uppgifves vara 7-kantig. 
Men detta rörer allenast dem och ej Linnés namngrfning. Engels¬ 
männen hafva på samma grund ansett den andra arten för S. acus. 
Anmärkningen att Linné i Fn. Sv. utelemnat den beskrif- 
ning på kroppsringarna, som fanns i Sysl. Nat. X, men bibe¬ 
hållit synonymren, upplyser intet ^ emedan man finner att alla 
^ Ed. 2 äro oförändradt desamma som i 
Ed. 1 y hvarest inga artnamn finnas. Dessa tillkommo först i 
Sysl. Nat. X, och derifrån öfvergingo de till Fn. Sv. Ed. 
hvarest de båda ifrågavarande: acus och typhk, uppenbart 
blifvit insatte efter den i diagnoserna intagna uppgiften om 
kroppens kanter, så att namnet acus blifvit insatt vid den art 
som uppgafs vara 7-kantig, och namnet typhle vid den, som 
uppgåfs vara 6-kantig. 
Denna uppgift om kroppens 6 eller 7 kanter är påtagli¬ 
gen den vigtigaste grunden för Linnés namnbestämning, bvar- 
före den i första rummet bör undersökas. Man finner då snart, 
att den 7:de kanten, eller kölen midt under buken, hos ho¬ 
norna af den brednäbbade arten ofta synes något otydlig, så 
att den lätt kan öfverses och att detta utan tvifvel är orsaken 
till den origtiga uppgiften. Det är mig obekant huruvida ett 
lika förhållande kan äga rum hos något exemplar af den andra 
arten, men det bör anmärkas, att Yarrell, hvars beskrifning 
uppenbart är gjord efter naturen, liksom de flesta undra, äldre 
öch nyare författare, uppgifver att den smalnäbbade arten (hans 
S. acus) har 7-kantig, den brednäbbade (hans S. typhle), 
6-kantig kropp. Vi skola, ur de gamla författarnes skrifter 
visa, att det just är denna brednäbbade art, som ända från 
Ichthyologiens äldsta tider varit kallad 6-kantig, och att detta 
uttryck från äldre författare influtit i Linnés arbeten. 
