slutligen observera, att man vid valet mellan de (in alles n) 
särskilda qvantiteter, som innefattas i sednare membrum (16), 
för att utse någon viss ibland dem till utmärkelse med teck¬ 
net (14) och med benämningen principcilrot, har af analysens 
föregående delar ingen annan förbindelse sig ålagd än att tillse, 
att den, som dertill väljes, och hvars definition således blir af 
formen 
n -- ”/ Z' O - . . ■ d '\ 
(18) Va+6i=Vr. (^cos—+ isin—), 
då 5 utmärker denna speciela rots ^-valör. 
kommer att, i anseende till argumentet, uppfylla [jemte vil- 
koren (1^)], 
cos— = 1 , 
1:o) för 6=0 och a^0‘, vilkorenj ^ 
(sin—= 0, 
2;o) för n = 2, vil koren< 
cos- 
I 
\ 
allteftersom 6 är 
• " ^ positivt eller neg. 
sin—= + V -—-I 
2 
Då nemligen häraf visar sig, att den ifrågavarande rotens 
^-valör (='3’) skall, då n är =2, bland andra vilkor uppfylla 
det att, när a och b båda äro negativa, både cos^ och sin^ 
skola vara negativa, men ändock cos^ positiv; så, och då 
alla de bågar t, som satisfiera de båda vilkoren (15), diffe- 
rera sinsemellan (till numeriska valören) med en eller flere hela 
periferier, är man deraf tydligen uppfordrad att till antaga 
den ibland alla dessa bågar t, som först och främst icke nu¬ 
meriskt öfverstiger 27r, ja icke ens tt *) (alldenstund ingen 5-valör, 
begränsad af tt och 27r till sin num. valör, finnes, hvars både 
cos. och sin. äro negativa och derjemte cosy positiv), och så- 
*) Man kan således icke, ulan att laedera definitionen (13), till 
^-gränser antaga hvarken Hr Lamarle’s m. fl. (o och 25 t) eller 
de af mig förut föreslagna i tt). 
