235 
Hr Löwenhjelm, (innas hasselbuskar i större mängd på andra, 
icke långt aflägsna ställen, i samma trakt, men der har Myo- 
xus icke blifvit seäd, hvilket synes bestyrka den förr gjorda 
anmärkningen, att hasselnötter icke utgöra någon väsendtlig del 
af detta djurs föda. 
Vidare hade Hr Löwenhjelm meddelat, att Sterna arctica 
till större antal häckar vid en insjö, 2 mil norr om Gellivare, 
således vid sött vatten och i det inre af landet; den plägar 
annais blott uppehålla sig vid hafskusterna. Hr L. hade er¬ 
hållit denna upplysning, jemte flera exemplar af fogeln, från 
Pastor J. L^stadius, och har till Riksmuseum förärat ett af 
dessa exemplar. 
7. Solförmörkelsen år 1851 . — Löjtnanten vid 
Kongl. Majrts Flotta, H. Sundevall, hade sett förmörkelsen d. 
28 Juli 1851 under seglingen på ett ångfartyg på Venern, 
sydost om Carlstad, nära dess norra gräns, nenligen vid 59° 13' 
N. lat. och 31°38' Öster om Ferro. Totala förmörkelsen bör¬ 
jade kl. 3^47'30" och varade 11 minut. Före förmörkelsens 
början var vädret regnigt, vinden S.O.; kort före dess början 
upphörde regnet och vinden blef S.V. samt snart ganska stark; 
men vid dess början aftog vinden åter så att det under totala 
mörkret blef nästan alldeles stillt. Efter förmörkelsen tilltog 
vinden åter något, men förblef dock svag under hela den öf- 
riga delen af dagen. 
Så snart sista ljusstrålarna försvunnit syntes den blekgula 
glorian, som visade sig koncentrisk med månen. Himlen, som 
då blifvit klar i trakten kring sol och måne, hade en mörkt 
blå färg; molnen syntes blygrå. Genom en vanlig, ej inver¬ 
terande ske-ppskikare af v. p. 14 gångers förstoring, syntes, 
straxt efter totala förmörkelsens början, 2:ne röda flammor, 
liksom upphöjningar på månens vestra kant, 70 ä 80° aflägs- 
nade från hvarandra. De visade sig såsom 2:ne kullriga upp¬ 
höjningar af betydlig storlek och sågos med blotta ögat några 
