9 
samme kaukasiske Bjerge, hvor, Oxus havde sit Udspring, og 
skjelner udtrykkelig mellem denne Tanais og den vestlige ved 
Europas Grændser. Den Flod, til hvilken Alexander drog fra 
Samarqand, kan saaledes ikke være nogen anden end Jaxartes. 
Denne Mening omtales allerede af Jul. Solinus Polyhistor, som, 
i det han taler om Jaxartes, siger’: ,^Hiinc eundem esse Tanairn 
exercitus Alexandri Magni credideriint“ Tan, Dan og 
Don ere nemlig kun dialectisk forskjellige Former for det Ord, 
som betydede en Flod i det Sprog, der tåltes i Egnene mellem 
den østlige og vestlige Tanais, og hvis Levninger Klaproth har 
troet at gjenfinde i det ossetiske Sprog (i det pontiske Caucasus), 
i hvilket Dan eller Don endnu er Benævnelsen for Vand eller 
Flod og gjenkjendes i Navnene Danubius, Danastris (Dniester), 
Danapris (I^nieper), Don (Tanais)^. 
Efter det Anførte tør det vel nu ansees for uomtvisteligt, at 
i den tidlige Middelalder Dele af det nuværende Vest-Turkestan 
bare Navnene Vanland og A sel and. Jeg skal nu søge at godt¬ 
gjøre, at disse Landes Beliggenhed svarer til den af Snorro givne 
Beskrivelse af Asaland og Vanaland. 
Naar Snorro siger, at Tanais dannede Grændsen mellem Eu¬ 
ropa og Asia, da er det klart, at han tænker paa den vestlige 
Tanais (Don) og at han ikke kan have kjendt Jaxartes under dette 
samme Navn. Men heraf følger ikke, at hans Kilde har sigtet 
til den samme Flod. Den har raaaskee blot nævnt Tanais og 
tilføiet, at Asaland laae hiinsides denne Flod, og dette hiinsi- 
des blev da i Snorros Øine det samme som østenfor, da Dons 
Hovedretning er fra Nord mod Syd. Naar han derhos nævner, 
at Vanaland laae ved Tanais, bliver dette aldeles overeenssteni- 
mende med den af Chineserne for Van anførte Beliggenhed. Og 
— selv om man ikke vil antage Jaxartes for den Tanais, hvortil 
Snorros' Kilde si^er, vil hans Skildring alligevel nden Tvang lade 
' Cap. LIL 
^ Ritter., l. c. S. 627—28. 
