I den forskjellige Maade, hvorpaa Folkets Navn skrives af 
de her anførte Forfattere, vil næppe nogen Historiker finde Be- 
tænkelighed mod at identificere Aser med Asier. Man kan tvert- 
imod i den Omstændighed, at Navnet af Chineserne nden Forskjel 
skrives Asi og An si, snarere finde en Bestyrkelse af Identifice- 
ringen. Thi den samme Variation i Udtale og Skrivemaade gjæl- 
der for det nordiske As, der forlængst er erkjendt identisk med 
det gotiske Ans^; og, ligesom man i Skandinavien kaldte Gu- 
derne Aser (Æsir), saaledes kaldte Goterne sine Stormænd 
(proceres) Anses (Anseis)^. Herved ledes Tanken atter hen. 
paa den ovenomtalte Formodning, at Asi eller An si oprindelig 
kan have været Navnet, paa en fornem Slægt, en Art Patricier 
eller Adel, som har havt Regjeringen ihænde og har givet Folket 
Navn efter sig. Dette harmonerer igjen godt med Snorros Be¬ 
retning : „I Asgaard var det Skik, at tolv Tempelgoder vare de 
ypperste Goder, som baade skulde raade for Offringer og dømme 
Mænd imellem. Disse kaldtes Diar^ eller Drottar, og dem 
skulde alt Folket vise Tjeneste og Lydighed.^^^ 
V a n a 1 a n d. 
Om et Folk, kaklet Van, som i andet Aarh. før Chr. Fødsel 
og mange Sekler derefter boede i de Egne, som gjennemstrømmes 
af Jaxartes’s øvre Løb, meddeler, som nys anført, Brosset jeime 
i Nouv. Journal Asiat. T. Il p. il8 flg. i Oversættelse den 123de 
* Grimm, Deutsche Myihologie., 2 Aujl, S. 22. 
Jornandes de rebus Geticis. Gap. VIII. 
* Yngl. Saga. Gap. 2. 
Diar, ti var cll. ti far er identisk med det indiske de vår ell. de vås, plur. 
af deva (deus, ksOi^), en Gud, og hos Digtere: en Konge. Dette er i Per¬ 
sisk gaaet over til div, pl. divån, hvilket Tyrkerne atter bruge som singul. 
til Betegnelse af Sultanens høieste Raad. Den første Minister hos Smaafyr- 
terne i Buchariet (det gamle Aseland) kakles nu de van begi. Ritter l. c. 
S. 815. I den indiske Manus Lovbog, cap. XI Sl. 81 kaldes Brahmanen 
bhumideva, Jord-Gud og Kschahtria’en (Krigeren) naradeva, Mande-Gud 
eller Gud for Mænd. 
