VIII 
paa denne Maade, end det har kunnet overtage at trykke. Universitets- 
programmerne danne desuden ingen Samling, som Enhver med Lethed 
gjennem Boghandelen kan forskafle sig, naar han ønsker; de private Tids¬ 
skrifter bringe ikke dette Slags Afhandlinger til deres rette Publikum, der 
ofte kan være at søge i Udlandet, heller ikke aabne de den videnskabe- 
lige Forsker en saa sikker og behagelig Adgang til at faae sine Arbeider 
offentliggjorte, som han kan ønske. Forsaavidt de skulle ledsages af Tegnin¬ 
ger eller de fordre særegne typographiske Hjælpemidler, ere disse Tids¬ 
skrifter ham endog mangengang reent ud lukkede. Endnu tarveligere er 
Adgangen til at faae trykt historiske, statistiske og linguistiske Actstykker, 
medens navnligen vort Rigsarchiv er rigt paa Materiale af de tvende 
førstnævnte Slags. Disse Savn vilde afhjælpes ved et Videnskabsselskab, 
naar det var udstyret med tilstrækkelige Midler til at udgive et Tidsskrift. 
Efter denne Forklaring angaaende de Formaal, som vi have tænkt 
os som de nærmestliggende for det Videnskabsselskab, hvis Stiftelse nu er 
bragt paa Bane, vil det være indlysende, at et saadant Selskabs Plads 
ikke udfyldes af Videnskabernes Selskab i Trondhjem, medens Oprcttelsen 
af det nye Selskab her paa ingen Maade behøver at være til Fortrængsel 
for hiint, hvis Traditioner og Virksomhed berettige det til al Anerkjendelse. 
Efter et løst Overslag antage vi, at der til at sætte et saadant Sel¬ 
skab istand til at udrede de med Lønningen til en Secretair samt Udgi- 
velsen af et Tidsskrift forbundne Udgifter, vil udkræves en Sum af om¬ 
trent 1200 Spd. aarlig. Forinden en saadan Indtægt sikkres Selskabet, 
bor man ikke skride til dets Stiftelse, og Spørgsmaalet bliver derfor, 
hvorledes den kan tilveiebringes. 
Da Sagen unægtelig har en Betydning for vor Nationalitet, antage 
vi, at Statsstyrelsen, der allerede har tilstaaet Videnskabernes Selskab i 
Throndhjem 528 Spd. aarlig, med sædvanlig Liberalitet mod Videnskaben, 
vil skjænke det paatænkte Selskab sin Understøttelse. Den Omstændighed, 
at den, norske Videnskabelighed mangler sit anerkjendte offentlige Organ, 
maa nødvendig gjøre den mindre kjendt som norsk. Dersom vor Lite- 
ratur var rigere, vilde denne Mangel maaske ikke have saameget at be- 
tyde; men saa ung som vor Literatur, og saa fattig som den er og sand- 
synligviis endnu i lang Tid vil blive paa Kræfter i Sammenligning med 
dem, hvorover Videnskaben har at byde i ældre, talrigere og rigere 
